www.titlovi.com
GRETA
Izvolite, donela sam vaše...
Ima li koga?
Kakav je bio posao?
Nije bio loš, dok nisam shvatila... -Šta ćeš sa svojim životom?
Niko to ne zna.
Šta je to? -Našla sam je u vozu. Vratiću je sutra.
Vratićeš je sutra?
Jesi poludela? -Ne, Erika. Tako se to radi tamo odakle sam.
Ovo je Menhetn. Pronađeš torbu i zoveš specijalce. -Ne otvaraj je.
Odvratno. Tiket za loto, čudne pilule. "Greta Hideg".
Da vidimo. -Ne. -I eto ga. Da.
Dan u spa centru. Ili bismo mogle na čišćenje.
Hajde, biće zabavno. -Stvarno? -Da. Dobićeš sok od špargli u guzu.
To nije samo pročišćavanje tela, dobro je i za kratkoročno pamćenje.
Stvarno? -Džejson Larko je desleksičan i otkad ide na čišćenje
može da recituje alfabet unazad. -Nećemo uzeti njen novac, pod jedan.
A pod dva, nipošto neću sok od špargli u mojoj guzici.
Nikad ne reci nikad.
Jesi zvala tatu?
Je l' moram? -Ne želim da pomisli da ti ne prenosim poruke.
Znam. Zvaću ga.
Hej, ma daj. Film nije ni počeo. -Znam, samo...
To smo mi radili. Neki glup film... Mama i ja.
Hajde, Frenki. Vodim te kući.
Uvek možeš da mi pozajmiš tvoju mamu. -Molim te, uzmi je.
Hvala ti.
Ko je? -Frencis MekKalen.
Donela sam torbu koju sam pronašla, mislim da pripada Greti Hideg.
Zdravo.
Izvolite.
Blagoslovena bila. Tražila sam je svuda.
Gde si je našla? -U metrou. -Draga, nosila si je po ovoj kiši.
Da li želiš kafu? Već se kuva. Mnogo bi mi značilo. Baš si ljubazna.
Naravno, zašto da ne. -Možeš ostaviti kišobran ovde.
Dobro, hvala.
Jesi li iz Njujorka?
Ne, iz Bostona sam, ali živim ovde sa prijateljem.
Hvala.
To ti je dečko? -Ne, moja cimerka sa Smita.
Tata joj je kupio stan u potkrovlju u Tribeki kad je diplomirala,
pa živimo tamo. -Mora da vam je teško.
Komšije. Izvini. Renoviraju.
Malo uljudnosti, molim vas! Malo tiše! Hvala!
Kao da grade barku.
Ovo je Vaš muž? -Da. Kristof. Kada je bio mlad.
A ovo je Vaša ćerka? -Da. Nikola.
Naučio me je da sviram. Moj muž.
List mu je bio omiljeni.
Onda je počeo da brka note.
Njegova leva ruka.
Mislio je da je od artritisa.
Šest meseci kasnije je umro.
Budu s vama, a onda ih više nema. Naši voljeni.
"Liebestraum." Da li znaš šta to znači? San o ljubavi.
Jer nam ljubav samo to ostavlja. San. Sećanje.
Izvini. To mi je jedino društvo.
Je l' to Vaš pas? -Da. Džodžo.
Odavno me je napustio, takođe. -Jeste li razmišljali da uzmete drugog?
Ne, ne bih mogla. Ne bih znala da izaberem.
Mogu Vam pomoći, ako želite. -Voliš pse? -Pomalo.
Moja mama ih je uzgajala.
Hvala ti, dušo, ali mislim da mi trenutno ne treba pas.
Nadam se da te nisam uvredila. -Nikako, ako se predomislite, javite mi.
Je l' imam tvoj broj telefona? -Ne.
Ne znam sa ovim stvarima. -Dajte da Vam pomognem.
Bilo je vrlo spiritualno iskustvo.
Pročiste ti dušu, ne samo guzicu, zvuk šamanskih bubnjeva i panove frule.
Kaži da se šališ. -Trebalo bi da ideš sa mnom sledeći put. -Ne.
Naručila sam hranu. -Čekaj. Dok su ti...? -Ne, Bože!
Odvratno. Sada, za večeru. Hvala Bogu. Umirem od gladi.
Apartman 4B. Greta?
Zdravo. -Izvini što ti smetam, dušo. Da li zovem u nezgodno vreme?
Ne, nimalo. Kako ste?
Razmišljala sam o onome što si rekla za psa i...
Mislila sam, da ako želiš da dođeš... To možda i nije tako loša ideja.
Naravno. Kad želite da idemo? -U subotu ujutru?
Da li ti je u 10 sati prerano? -Ne, odgovara mi u 10. Vidimo se.
Jesam ja udrogirana ili si se upravo ponudila da kupiš psa sa matorkom?
Znam. -Ovaj grad će te živu pojesti.
Koliko dugo budu ovde? -Pet dana. -A onda?
Ako ih niko ne traži, postaju PZU. -PZU? -Psi za uspavljivanje.
Užasan eufemizam.
Koji od njih je sledeći na redu za... PZU tretman?
Ovo je Morton. Danas je Mortonu poslednji dan.
Mogu li da uđem?
Hajde. Hajde, Mortone.
Nećeš da završiš kao eufemizam, zar ne? Mortone... vodim te kući.
Smešak.
Divno.
Bože. Nisam znala da može da slika. -Znam, čudo tehnologije.
Ako želite da pošaljete sliku svojoj ćerki, zapravo je lako.
Samo pritinite ovo i podelite. -Bliska si s majkom, to vidim.
Preminula je. Prošle godine. -Frencis. -Da. -Zašto mi nisi rekla?
Kao što ste rekli.
Ostao mi je jedan san o njoj i ne želim da izbledi.
Neće. Ako ga nosiš ovde. U svom srcu.
U redu je da zapališ sveću, čak iako baš... Ne veruješ. -Sigurno.
Kristof je svirao orgulje ovde.
Svakog petka. -Danas je petak. -Znam.
Za sve koji su preminuli.
Da? Ništa se nije promenilo.
Još uvek se čuje ista buka s prozora. Slušaj.
I ja tebe volim. Ćao.
Nikola je išla u ovu školu. Najmlađi dobitnik nagrade Mali Mocart.
Gde je sad? -U Parizu. Volela bih da ide na Džulijard.
Ipak, Konzervatorijum u Parizu se... Kako vi to kažete? Ne odbija?
Sigurno Vam mnogo nedostaje. -Živim s tim. Na ovaj ili onaj način.
Ne morate da budete usamljeni. -Draga moja. I ti ćeš uskoro otići.
Prijatelji mi kažu da sam kao žvaka. -Žvaka? -Lepim se za ljude.
Obećavaš? -Obećavam.
Sećaš se Sajmona Portera?
Bradat, sa zulufima, tata mu radi u Njujork Tajmsu?
Ne, nemam pojma ko je. -Pa, on se seća tebe.
Pravi žurku večeras i idemo. Ja ću ovo da obujem.
Jesu ružne? -Ne, odlične su. Odvratne su. Povraća mi se.
Erika, savršene su, samo ne mogu da idem.
Već sam isplanirala večeru s Gretom. -Ozbiljno?
Radije bi da večeraš sa Kruelom nego sa prijateljima?
Bezobrazna si i oni mi nisu prijatelji. -Ja jesam.
Izvini, isplanirala sam još prošle nedelje. -Ma daj, molim te. Ja ću je zvati.
Hoćeš da je nazovem? -Erika, ne mogu da idem,
moram da budem tamo za pola sata, zato ne.
Šta je? Šta? -Nisam htela ništa da ti kažem, ali ovo... Postaje čudno.
Ti si usvojila tu ženu.
Ona mi je prijateljica. -Jedva je poznaješ.
Zovem je. Rešeno je. Polako ćemo da je izbacimo.
Počevši od sutra. -Ne, Erika. Koji ti je đavo?
Zašto mi uvek govoriš šta da radim?
Ja sam samo površna kučka. Ali ne vidim zašto ti je
normalno da od neke nasumične žene praviš surogat mamom.
Molim? -Pravićeš se da nije reč o tome? Toliko je očigledno da je tužno.
Ona ti nije majka.
Probaću da zaboravim da si mi to rekla.
Pazi, vrelo je. -Preukusno je. Riblja čorba.
A rižoto? -Tikvica i bosiljak. Mama me je naučila.
Je l' dobro? -Preuskusno.
Gde su sveće? -U ormaru, malom ormaru. -Dobro.
Jesi našla? -Našla sam ih.
Predivno. Volela bih da sam upoznala tvoju majku.
Je l' dobro, ne? -Preukusno je.
Pričaj mi o tvojoj drugarici. Ta tvoja drugarica, zove se Erika?
Šta je bilo? Izgledaš uznemireno? -Stvarno se ne osećam dobro.
Draga. Jesi bolesna? -Možda. Ne znam, samo me je sustiglo.
Hoćeš da legneš? -Ne, mislim da treba da idem kući.
Nismo jele dezert. -U redu je.
Zapakovaću ti malo, ako želiš. -Ne, sve je u redu.
Nije mi teško. -Greta, stvarno ne treba.
Jesi sigurna? Za minut ću. -Sigurna sam.
Mogu li nešto da učinim za tebe? Kaži mi gde te boli.
Samo moram da idem kući.
Uzmi ključ. Iz činije.
O, Bože. -Znam.
Namerno ostavlja torbe po celom gradu?
Nadajući se da će ih neko vratiti? -Ti jesi. -Jesam.
To je najjezivija stvar koju sam čula.
Ona me stvarno plaši. -Pričaj mi o tome.
Zvala je i tamo? -Samo nekih 80 puta. Morala sam da isključim telefon.
Bože, samo želim da ode. -Nažalost, to nije tako lako,
pogotovo ako ne želi da ode. Hoćeš da ti kažem još nešto?
Šta? -Što su luđi, to se jače drže.
Nemoj to da mi govoriš. -Onda ti isto neću reći
da sam pokušala da te upozorim na nju. -Znam.
Zašto te nisam poslušala? -Nikad ne slušaš.
Od sad, kunem ti se, uradiću sve što mi kažeš. -Neko te traži.
Ko? -Neka žena.
Bože, Erika, mislim da je došla. -Sranje. -Zvaću te posle.
Možeš li da je se otarasiš? -Probao sam. Rekla je da mora da te vidi.
Neću da pričam s njom. -Vidi, Frensin... -Frencis.
Ja nisam tvoj PR, razumeš?
Samo je se otarasi. I ne želim scene.
Greta, šta radiš ovde? -Brinula sam. Nisi mi se javljala.
Ostavila sam ti nekoliko poruka. -Dobila sam ih.
Šta hoćeš? -Dušo, ja... -Nemoj. -Šta?
Nemoj tako da me zoveš.
Šta je bilo?
Šta je? Draga... -Prestani tako da me zoveš.
Kaži mi šta nije u redu. -Ma daj, Greta.
Videla sam ih.
Torbe u ormanu, Greta. Videla sam ih.
Ostavljaš ih svuda, nadajući se da će neka izgubljena duša da ti ih vrati?
Pokušavaš da nađeš najvećeg jadnika u Njujorku?
Čestitam. Našla si je. -Frencis. -Bože, dobra si.
Stvarno si dobra. Primila sam se.
Hvala Bogu da sam otvorila pogrešna vrata.
Hoćeš me pustiti da objasnim? -Ne, neću, zato što je gotovo.
Neću više nikad da te vidim. -Frencis, molim te.
Ne vraćaj se ovamo.
Frencis? Kad bi mi samo dozvolila da objasnim.
To što sam uradila je pogrešno. Sada znam.
Neće se nikad više ponoviti.
Ali otkako je Nikola otišla, toliko sam usamljena, u crnoj rupi sam.
Možda me je malo izludelo.
Stvoreni smo da volimo, Frencis, a ne da budemo ovako izolovani.
A ako me ne budeš zvala, ne znam šta ću da radim.
Hoćeš da radiš u subotu, od 6 do zatvaranja? -Naravno.
Idi. -Izvini. -Idi.
Ako je to za mene, uzjahaću te odmah ovde.
Voleo bih da jesu. Frencis MekKalen?
Dušo, mnogo mi je žao. S ljubavlju, Greta
Ne mogu da ih prihvatim. -Beli ljiljani. -Izvinite.
Strašno mi je žao! Jesam li Vas uprljala?
Odmah ću Vam doneti novu čašu. Stvarno mi je žao.
Odmah se vraćam sa novim pićem.
Zovi policiju.
Ovo nije problem? Može da stoji tamo i ceo dan bulji u mene,
i to nije problem? Sve je u redu? -Preko puta? Da poprilično.
Kako to nije uznemiravanje? -Ona može tamo da stoji
sa kamerom i tronošcem i slika Vas koliko želi. Javno mesto,
njena prava su zaštićena. -Sjajno.
Ignorišite je. Samo želi pažnju.
Što više je dobije, sve više će se vraćati.
To je bilo lako. -Gospođice.
Rekla sam da mi je žao. Molim te, pričaj sa mnom!
Rekla sam da mi je žao. Samo mi reci šta hoćeš...
Molim te. -Isuse! Šta...? Bože, šta hoćeš od mene?
Hoću da pričam. -Onda pričaj sa svojom ćerkom.
Ne mogu. Ona ne razume. -Šta? Šta ne razume?
Ja sam usamljena. -Greta, svi smo usamljeni.
To ne znači da možeš da pratiš ljude i terorišeš ih.
Svakome je potreban prijatelj. Ti imaš Eriku. -Ne, Eriku ne pominji.
Rekla si da se lepiš kao žvaka.
Jesi luda? -Molim te. Hajde da probamo još jednom.
Volim te. -Ni ne poznaješ me.
Probala sam da pričam s tobom. Probala sam, ali nisi slušala.
Ljudi ne mogu više to da mi rade.
Ne mogu da verujem da je uradila ovo.
Zabrana prilaska može se primeniti u određenim situacijama.
Je l' se desio neki fizički napad? -Bacila je žvaku u njenu kosu.
Žvaku? -Zabrana prilaska. Kako mogu da je tražim?
Tako što popuniš pismenu izjavu pred sudskim administratorom.
Kad platiš taksu, prosleđuje se sudiji na razmatranje.
Sudija može da zakaže saslušanje. -Koliko dugo to traje?
Ovo je Menhetn. Sudovi su preplavljeni.
Koliko dugo? -Može potrajati mesecima. Uputstva za popunjavanje su onlajn.
Da oduzeli psa iz nečijeg doma, azilima treba dokaz maltretiranja.
Poput slika ili izjava svedoka.
Šta ako nemam nijedan dokaz, ali zabrinuta sam za psa?
Misliš na onu divnu Francuskinju sa kojom si bila ovde pre neki dan?
Samo se brinem. Za psa.
Mislila sam da si u Parizu.
Osoba koju ste pozvali nije u mogućnosti da primi Vaš poziv.
Molim Vas ostavite poruku posle zvučnog signala.
Zdravo. Ovde Frencis MekKalen.
Pokušavam da stupim u kontakt sa Nikolom Hideg, ćerkom Grete Hideg.
Vidite, pomogla sam joj da udomi psa, i zabrinuta sam.
Erika?
Bože.
Halo? -Hej, gde si?
Gde bi trebalo da budem? -U "Čestersu".
Sranje, skroz sam te ispalila. Izvini.
Još uvek smo ovde. Dođi da se družimo.
Ne, u redu je. Ostaću kod kuće večeras.
Jesi dobro? -Jesam. Samo sam umorna.
Vidimo se kad se vratiš. -Dobro. Ćao.
Ćao, tatice. -Nisi me dugo tako nazvala.
Izvini, ispalo mi je. -Možda trebalo da odustanem dok mogu. -Možda.
Kako si? -Ne znam.
Razmišljam da odem negde. Da možda razmislim o svemu.
Mogu li i ja da pođem? -Samo ti i ja?
Samo si ljuta na mene jer sam ja preboleo. -Ti to tako zoveš?
Da li si ikad pomisila da je tvoja mama možda to želela? -Ma daj.
Za oboje. Da bismo mogli da nastavimo s našim životima.
Od toga treba da mi bude bolje? -Nisam savršen.
To je u redu, osim što citiraš Bila Klintona, zato...
Oboje smo prošli kroz toliko toga.
Nije nam bilo lako. I meni nedostaje kao i tebi.
Frencis? -Tata zvaću te posle. -Sad? -Da, izvini.
Frenki? -Erika, Isuse. -Šta je bilo? -Greta je tu.
Šalje mi tvoje slike. -Šta?
Moraš da bežiš odatle. U stvari, ne. Nemoj sama. Je l' neko s tobom?
Pogledala sam, nema nikoga. -Gde si? -Ne brini, idem.
Svejedno mi je dosadno. -Bože, Erika. Ne. Još te prati.
Bukvalno ide do vrata. -Nemoguće. Izašla sam na zadnja.
Jesi sigurna? -Jesam. Udahni duboko. Opusti se.
Bože, ovo je sranje. Ne može to da radi.
Sutra idem u policiju da je prijavim. -Tako je, Frenki Mek.
Jedno je da mene uznemirava, ali da preti i mojoj drugarici, može...
Jesi tu? -Još te prati. Okreni se.
Ne vidim nikoga. -Ti si...U uskoj ulici,
tu je jedan veliki bilbord iza tebe i još uvek si na vezi. -Isped mene je.
Isuse Hriste. Moraš da ideš odatle. Erika?
Halo? -Smiri se, Frenki. Pobegla sam odande.
Gde si? -Idem metroom. -Iza tebe je. Okreni se.
Nemoguće.
Kučko. Još te prati. -Ne vidim je. Ići ću Uberom.
Jedan autobus je stao, ne verujem da radim ovo, ali ući ću. -Idi. Trči.
Erika? -Tu sam. -Pazi na nju. -Hoću.
Sigurne smo.
Erika, ušla je u autobus. -Šta?
Treba ti pomoć. -Erika ne pričaj s njom!
Patetična si! Izvinite, moram da izađem. -Erika izađi iz autobusa.
Dobro, izašla sam. -Gde si? -Ne znam, negde oko 33. ulice.
Ima jedan bar, Koper Haus. -Koper Haus. S leve strane u 33. ulici.
I požurite, molim Vas.
Bolesna kučko. -O, moj Bože! Erika!
Erika. Bože, zdravo.
Ova žena je ozbiljno poremećena.
Ali moram da priznam, pravi dobre fotke. Izgledam opasno. -Erika, hajde.
Halo? -Zdravo.
Ovo neće biti lako, ali možda treba da se vidimo.
Izvini.
Frencis? -Da.
Zvala si me zbog Nikole?
Ja sam Aleksa. Aleksa Hemond. Da li hoćeš...?
Nikola Hideg je mrtva.
Ubila se pre četiri godine.
Poznavala sam je sa Anonimnih Alkoholičara.
Bila sam njen savetnik, a onda i njena partnerka šest godina.
Ali, nikada nisam... -Izvini... A Pariz?
Pariz? -Da.
Greta je rekla da je studirala na konzervatorijumu tamo.
Nikola nikad nije bila u Francuskoj.
Ta smejurija s Francuskom je Gretino glumatanje. Ona je iz Mađarske.
Znaš, Greta se... Još uvek pretvara da razgovara s njom.
Telefonom. -Ona je veoma bolesna žena.
Znači, Nikola nikada nije studirala klavir ili slično?
Svirala je dok joj zglobovi na prstima ne prokrvare.
Ne možemo da spasemo neke ljude. Nisam mogla da je spasem od...
Šta god da je bilo to što joj je učinjeno.
Možda nije mogla da preživi sanduk. -Sanduk?
Nekad sam mislila da je to metafora.
Sanduk u kojem je bila zatvorena kao dete ili šta god.
Ali onda sam pred kraj shvatila... Da sam možda grešila.
Pričao sam sa Erikom. -Tata. Rekla mi je šta se dešava.
Ti mi uporno govoriš da je sve u redu. -Dobro sam.
Odrasla sam. Zato pričaj sa mnom kao sa odraslom osobom.
Dobro, kao odrasloj ti kažem da je ta žena je labilna.
Moraš je se otarasiti u potpunosti. -Već sam je se otarasila.
Tata, zvaću te posle.
Zdravo, ja sam Frencis i biću večeras vaša konobarica.
Kir Rojale i gaziranu vodu, draga. -Ne, ja... Izvini, ne mogu ovo da radim.
Ali rezervisala sam, draga. Kako ne možeš? -Ima li problema?
Da, ova žena me uznemirava. Morate tražite da ide.
Bojim se da ima rezervaciju. -Kakva je vam je ovo usluga?
Kako Vam mogu pomoći, madam? -Kir Rojal i gaziranu vodu.
Zapisala je moju porudžbinu.
Hoćeš malo Valijuma s tim? -Neće upaliti.
Je l' te ona uhodi? -Da. -Srećno.
Počeću sa čorbom od krabe i malom porcijom zelene salate.
Zašto radiš ovo? -Zato što moramo da pričamo.
Nemam šta da ti kažem. -Nemaš? Posle svega što smo prošle?
Zatim mi donesi deveriku. Da li je ukusna? -Izvrsna.
I donesi mi času belog suvog.
Pino griđo. -Ne, nešto francusko.
Šabli. -Ako ti tako kažeš, draga.
Ne zovi me tako. -Zašto da ne?
Ti si to - moja draga. Moja draga. -Zašto pričaš na francuskom?
Je l' ona to pričala na klingonskom? -Zovi policiju.
Henriju se to neće svideti. -Baš me briga. Zovi ih.
Sahraniće te.
Šabli. -Mogu li?
Pomalo kao ti. Obećava mnogo, pa onda razočara. -Važi.
Zaslužujem bolje!
Bože. Jako mi je žao.
Ne možeš ovo da mi radiš. Nama. -Jesi ti dete? -Ne, ti si dete.
Treba ti neko da ga voliš. Treba ti majka da te čuva.
Izgubila si nekoga i plašiš se da zavoliš.
Obe znamo da je to istina. -Ne usuđuj se da pričaš o mojoj majci.
Dušo, zar ne razumeš? Morala je da umre.
Morala je da umre da bismo se nas dve upoznale? -Jesi poludela?
Ne možeš da prihvatiš! Pogledajte je! Preplavljena je gubicima!
Žalošću! Nema je, Frencis!
Jednostavno prihvati! To se zove preboleti!
Ostavite me na miru! Nema je! Ostavite me!
Da probam da je ignorišem, je l' tako?
Kako da primenim mere predostrožnosti kad nećete da mi kažete da li je puštena?
O, moj Bože. Već ste je pustili? Prihvatiću to kao da.
Dođavola.
Tata hoće da dođe po mene. -Dobro.
Dobro? -Mislim da treba da ideš. -Šta, samo da odem?
Pođi sa mnom onda, ako su ti porodični problemi previše.
Možemo otići u Bahu. Jeftina je. -Da, ali i dalje će biti tu. Čim se vratimo...
Pa, onda ćeš probati da polako izblediš. -Šta to znači?
Izvinićeš joj se, reći ćeš joj da je problem u tebi, ne u njoj,
i da moraš da ideš i sama rešiš svoje probleme.
Dok se ti ne vratiš, ona će već preći na nekog drugog.
Znači... Drugim rečima, da lažem. -Pravo u facu. Ja ću te naučiti.
Ja sam majstor polakog bledenja.
Petak je.
Greta, žao mi je. -Znam da jeste, draga.
Bila si u pravu. Stalo mi je.
Samo sam bila uznemirena zbog mame, a krivila sam tebe.
Sutra putujem.
Samo na kratko. Da razmislim o svemu.
Bila si mi od velike pomoći.
Prijatelj kada mi je najviše trebalo.
Svakome treba prijatelj, ali mi smo više od prijateljica, Frencis.
Povezane smo. Mi smo porodica. -Znam.
A šta svakom detetu treba?
Majka.
Znači videćemo se kad se vratiš? Treba li ti pomoć s pakovanjem? -Ne.
Ne bi me lagala? -Ne.
Znači nije opraštanje, draga.
Zar ne zaslužujem zagrljaj?
Možda je to bilo opraštanje, Mortone.
Erika?
Erika, jesi ti zalivala cveće?
Erika nije ovde, draga, ali hvala Bogu... Ja jesam.
Izgleda da si zaboravila da se spakuješ.
Koje cipele bi volela da poneseš?
Gospodine, možete li da mi pomognete?
Moja nećaka je veoma bolesna. -Naravno. Pridržaću je.
Hvala Vam.
Ideš u krevet čim stignemo kući.
Stigle smo. Igračke da se igraš. Čak iako ih ne zaslužuješ.
Da mi kažeš takvu laž, ali... Provešćemo odmor ovde.
Erika?
Zar ne treba da se pakuješ? -Da.
Treba.
Tata je stigao. Plaši da dođe gore?
Ne znam. Možda. Trudio se ovih dana.
Daj mu šansu. Voli te. Nedostajaćeš mi.
Jesi dobro? -Ne znam.
Volim te, ali moraš da ideš.
Zovi me. -Hoću. -Šalji slike, važi? -Važi.
Šta je ovo?
O, moj bože! Upomoć! O, moj Bože!
Ne, ne, ne! Bože! Upomoć!
Molim vas. Bože! Ne! Pomozite mi!
Šta?
Pomozite mi! Molim vas. Ne! Molim te pusti me!
Molim te pusti me da idem. Ne, ne. Molim vas, neka mi neko pomogne!
Ovo je krevet laži. Nisi se čak ni pakovala.
Nisi nigde ni išla, zar ne? -Molim te. Samo hoćeš da se otarasiš Grete.
Molim te.
Molim te ne zatvaraj. Ne zatvaraj.
Hoćeš da izađeš? Hajde, onda.
Baš kao Nikola. Ne mogu da odlučim za tebe.
Molim te.
Bože, pusti me! Pusti me napolje! Ne.
Šta?
Šta si joj uradila?
Gde je?
Molim te. Molim te.
Frencis? Gledam stare slike.
Sećaš se kad smo iznajmili ono mesto u Martinom Vinogradu?
Bože, mrzim glasovne poruke. Samo me zovi, važi?
Baš slatko.
5.63 metara. Premeštanje...
Dobio sam tri iksa. -Šta je to?
Moja ćerka... Na odmoru je sa drugaricom.
Frencis, hvala za poruku. Mnogo mi znači.
Kao da se podigao neki užasni oblak.
Kad se vratiš, sešćemo i popričati.
Oboje smo prošli kroz štošta, ali... Neću da te izgubim.
Frencis, dolazim u grad. Sigurno si se do sad već vratila.
Zovi me.
Pustiću te unutra.
Jesi li spremna za lekciju?
Znači vratile ste se? -Odakle? -Odande gde ste bile.
Je l' ona unutra? -Ne, otišla je na odmor sa tobom.
Ne, sa tobom.
Ne plači, anđele. Svi pravimo greške ponekad.
Hajde.
Dobro. Još jednom.
Ne. C. Pinki na C. Mali prst. Nastavi.
Bila je jedna medicinska sestra Hideg, koja je otpuštena iz bolnice Belvju
zbog zloupotrebe anestetika.
Nema kriminalni dosije. Je l' to ona? -Nisam nikad upoznao ženu.
Navodno se vratila u Mađarsku.
Nije ostavila adresu. Po dokumentima...
Samo je pronađite, g. Kodi, koliko god koštalo.
250 po danu, plus troškovi.
Popij ovo sad.
Molim te. Anđele. Nećemo opet u sanduk?
Treba ti to za spavanje. Beba koja spava.
"Mézeskalács". Ponovi za mnom: "Medenjak". Ne.
Medenjak. Moraš duže da izgovoriš - medenjak.
Medenjak. -Još jednom. Medenjak.
Medenjak. -Dobro je. Učiš.
Verovatno ih zovete kolačići.
Iako med u testu može da ih napravi, kako vi to kažete?
Lepljivim. -Kladim se da to znači "lepljivo".
Moj mali prst!
Ne. Dobro.
O, moj Bože. Samanta?
I ja bih mogla malo, ali draga, prvo ti.
Stvarno boli.
Kao nov.
Dama se poznaje po cipelama i rukavicama.
A mi smo ništa ako nismo dame.
Još je živa. -Zaboravi je, anđele.
Ona je sada na nebu. Ti si jedina.
Kakav smo par?
Možemo i bolje. Zar ne? Draga moja.
Mogu li da Vam pomognem? -Tražim Gretu Hideg? -I?
Rečeno mi je da živi ovde. -Živi. Ako to nazivate življenjem.
Izvinite. Trebalo je da zvuči zabavno. -Bilo je.
Vi popravljate krovove? Čistite odžake?
Tražim informacije... -Niste valjda iz poreske.
... o Frencis MekKalen. Da li je znate?
Da, poznajem je. Nisam je dugo videla.
Ja sam porodični prijatelj, ni oni se nisu čuli s njom. -Stvarno?
Želite da uđete? -Naravno.
Otišla je na odmor sa ocem, koliko znam.
Ne, nije. To je razlog mog dolaska.
Nemam mnogo posetilaca ovde. Izvinite zbog nereda.
Negde idete?
Ne. Jeste li sigurni da niste iz poreske? -Nisam iz poreske.
To je ono što je sigurno, zar ne?
Smrt i takse. Ko je to rekao? -Mislim da je Bendžamin Frenklin.
Ali niste došli da pričamo o taksama? -Ne. Frencis MekKalen.
Kratko smo se poznavale, zatim je ona otputovala.
Bez reči.
Ali to su mladi ljudi. Imaju svoje živote.
Molim Vas, sedite. -Hvala.
Šopen. Volim Šopena. Vi ne volite?
Volim kad ispuni sobu.
Pomogla mi je da izaberem Mortona. -Mortona? -Morton, moj pas čuvar.
Koji, nije nahranjen već... Ne znam koliko dugo.
Oprostite. Mortone, tišina.
Mortone, molim te, možeš li se stišati?
Mortone?
Prestani s lupanjem.
Niste iz poreske? Jeste sigurni?
Možda iz Državne bezbednosti? -Psihopato.
Postoje mesta za ljude kao što si ti.
Ali svi moji dokumenti su uredni. Imam državljanstvo.
Ona je tamo? Zar ne? -Drema, kao što ćeš i ti za nekih 20 sekundi.
Vodim je sa sobom. -Jeste sigurni? -Pomozite mi!
Ne izgledate dobro.
Promašili ste. Opet ste promašili.
Imate li decu? Ne? Šteta. Nikome nećete nedostajati.
Kakav haos. Kakav užasan, grozan haos.
Torbe su savršeno rešenje.
Ko bi rekao da bi jednostavna zelena kožna torba rešila večnu usamljenost?
Beskrajno prolazeći kroz izgubljeno-nađeno.
"Ako neko pronađe, moli se da vrati..."
Da, unajmili su firmu.
Firma je bila fina neko vreme, ali svemu dođe kraj, zar ne?
Čak i firmama.
Ne mogu da ti odredim akcenat. -Iz Teksasa sam.
Medenjaci. Sama sam ih napravila.
Uzmi jedan. -Hvala.
Šta te dovodi u Njujork?
Baš uzbudljivo. -Pokušavam da postanem model.
Komšije. Izvini. Renoviraju.
Malo uljudnosti, molim vas! Malo tiše! Hvala.
Kao da grade barku.
Kako neko postaje model? -Nađete agenta.
U stvari, prvo uradite portfelj, pa nađete agenta.
Baš sam smotana. Doneću peškir.
Jeste li dobro? -Ja...
Odjednom se osećam malo čudno. -Kako čudno?
Možda ste drogirani? Mislim da se to jednom desilo mojoj drugarici.
Satima i satima sam tražila po prokletom metrou tu torbu.
Šta će sada biti?
Sviraćeš klavir, pričaćeš o Listu i "Snu o ljubavi" je l' tako?
Ne. Predozirala si se.
To je ono što ti gomila rufija u kafi uradi. Treba ti doktor.
A meni treba moja drugarica. Gde je?
Frencis?
Frencis!
O, moj Bože.
Oslobodi drugu.
Hoćeš moći da hodaš? -Ne znam.
Osloni se na mene. Hajde. Hajde.
Ne! Ne! Ne! Erika, ne. Erika, ne idi. -Moram.
Ne idi, ne idi. -Moram da pogledam.
Ne, ona je. Povrediće te. Ona...
Ona nije ovde.
To je snimak.
Kako je uspela...?
Ti si bila ta. -Prestani! Pusti me!
Ne.
Ne, nemoj to da radiš.
Imam bolju ideju.
Kako se ovo zaključava?
Možeš da probaš sa ovim.
Šta sad da radimo? -Zvaćemo policiju.
Šta ćemo im reći?
Da je psihopata zaspala u starom oslikanom sanduku.
Koliko dugo sam ovde? -Predugo.
Treba mi vazduh. -Dobro. Idemo.
Moram da zovem tatu.
Prevod uradila: DonaTitl OBRADA: Željko
Preuzeto sa www.titlovi.com