Zaveži to, hajde!
Momci! Momci, treba da se vratimo.
I da ostanemo bez dosta novca? Nema šanse.
Ne razdvajaj se.
Stigli smo. Penji se na njegova leđa.
Požuri!
Eno ga. Idi po njega. -Platićeš zbog toga.
Ne. Ne, molim te. Molim te, ne.
Stani.
Imam samo jednog, ali fin je primerak.
To je sve? -Da. -Ona pečurka me je dvaput ujela.
Grobni cvet.
Nekad davno, ili možda nekad duplo davno,
da biste mogli da se sećate ove priče,
postojala je moćna vila po imenu Grdana.
GRDANA: GOSPODARICA ZLA
Iz nekog razloga, gospodarica zla i zaštitnica Močvarišta,
i dalje je bila omražena nakon toliko vremena.
Istina, bacila je kletvu na princezu Auroru,
ali to je bilo pre nego što je pronašla svetlost
u srcu ljudskog deteta i odgajila devojčicu kao svoju.
Naposletku, Grdanina ljubav
je poništila tu istu kletvu.
Ali taj detalj je bio nekako misteriozno zaboravljen.
Kako je priča iznova prepričavana širom kraljevstva
Grdana je postala zlikovac još jednom.
Preveo: Bambula
Vreme je, narode. Hajde. Pozovimo sve. -Veliki je dan!
Hajde! -Idemo! -Budite se.
Hajde.
Požurite, volerbogovi. Vreme je!
Da li se obe sećate tajnog plana? -Imam ga tačno ovde.
Kada da kažem tajnu kraljici?? -Moraš biti strpljiva, Tislvit.
Mislite li da se kraljica Aurora već probudila?
Ona nije više "Uspavana lepotica."
Jasno mi je šta si uradila tamo.
Sledeća tačka dnevnog reda, nestale vile. Poslala sam još vilenjaka
da pretraže polje grobnog cveta. Javiće mi se u sumrak.
Mi ćemo nastaviti s potragom dok ih ne nađemo.
Molim te ne podiži korenje k meni, Lif.
Drobljenje ljudi granama neće pomoći.
Dijaval, ti bi trebalo da si na mojoj strani.
Ja sam kraljica Močvarišta i ja sam čovek.
Svi moramo malo spoznati dobrotu. -S puta.
Izvinjavam se. Zvanična vilinska posla.
Reč, vaše visočanstvo. -Možda dve. -Tetke,
morate da čekate svoj red kao i svi ostali.
Ne! -Ovo ne može da čeka, vaša milosti. -Ni trenutak.
Ili bih mogla pući. Zaista, mogla bih.
Je li to...
Pinto! -Došla je da donese darove.
Prvi sok iz vrućeg drveća. -To je za veliki dan!
Tišina, Tislvit. -Koji veliki dan?
Moja kruna!
Nisam raspoložena za ovo.
Pinto!
Daj, bre. Kuda ćete, tetke?
Nemam vremena za igre, Pinto.
Šta vas je spopalo?
Eno je, vaše veličanstvo.
Vraćaj se ovamo.
Pinto. Dosta mi je tvojih igrica za danas. Pogledaj me.
Filipe. Šta radiš ovde?
Tražio sam te. -Zdravo. -Zdravo.
Stvarno mi je žao, ne mogu da pričam sada. Močvarište je zahvatilo ludilo.
Imam zamak pun žalbi. -Znam koliko si zauzeta.
Htela sam nešto da te pitam. -Da.
Misliš li da može doći do unije između Alsteda i Močvarišta?
Unije? -Da se povežu obe zemlje.
Da zavlada harmonija i mir. Mislila sam na most.
Most. Da, most.
Unija je divna ideja, ako su obe strane saglasne.
Radim na tome. -Zabrljaće.
Daj mu vremena. Zagreva se.
Stani. To je tvoj svečani sako.
Ti si deo svega ovoga, zar ne?
Ako si zauzeta, mogu da se vratim neki drugi put.
Ne. Ne, ne. Nisam uopšte zauzeta.
Ne, jer ne bih da... -Zaista. Slušam.
O čemu si hteo da pričamo? -U pravu si. Brlja.
Pre 5 godina, mislio sam da sam te zauvek izgubio.
Odlučio sam da uzmem nazad ovaj dan za nas.
Volim te od prvog dana.
Ako ljubav ima istinu, evo moje. Ne postoji magija ni kletva
koja može da me odvoji od tebe, Aurora.
Sigurna si da je ovo pravo vreme? -Filipe.
On kleči. -Odugovlačio je s tim.
Hoćeš li se udati za mene?
Da. -Da? -Da.
Da! Da, samo ustani. Poljubi me.
Imaćemo venčanje!
Tajno venčanje iznenađenja.
Naravno, moramo reći našim roditeljima.
Moramo li?
Gospodarice. -Šta je?
Imam malu novost. -Reci.
Nije nešto važno
i zasigurno nije razlog da burno reagujete. Samo da...
Princ Filip je... -Nestao?
Ne. Ne. Filip je... -Oboleo od žute groznice? Ne, stani.
Od leproze? -Ne, gospodarice.
Princ Filip je pitao Auroru da mu bude... -Nemoj
da mi kvariš jutro.
Gospodarice, molim vas.
Samo smireno!
Recite mi, visosti, hoću li ja biti kum, ili ste odabrali
stvorenje iz Močvarišta? -Generale, ako je to vaš način
da me pitate da li je pristala, onda... -Znam da je pristala, visosti.
Koje ljudsko biće ne bi poželelo da napusti to mesto?
Šta imaš protiv naroda iz Močvarišta, Persivale?
"Narod iz Močvarišta"? Tako ih zovemo sada? Krilate zveri, ubilačko drveće.
Pazite što pričate, generale. Ne znate ništa o njima.
Znam da je Grdana ubica ljudi,
uništitelj armija. Ili tako se priča. -Ona nije takva.
Dužnost mi je da štitim ovo kraljevstvo.
I uradiću to, stari prijatelju,
bez oklevanja. Hajde.
Otvorite kapiju!
Vaše veličanstvo, plen od anektiranja Međuzemlja je stigao.
Oružje.
Ne. Ne treba nam oružje. Završili smo s ratovanjem.
Ingrit, vidiš gde sam te smestio.
Tačno iza mene. -I tamo ću uvek biti.
Ingrit, rekao sam da nam ne treba oružje. -Opreza nikad dovoljno.
Vaše veličanstvo, zakočen je. -Da li je, sada?
Oče. Majko. -Dakle? Šta je rekla?
Rekla je da. -Da!
To je divna vest. Dva kraljevstva konačno ujedinjena.
Da.
Možda sam bila sebična,
zato što sam pogrešno gledala na ovo. Doneo si odluku.
Sad je vreme da slavimo.
Drago mi je što se konačno slažeš. -I više od toga.
Spremna sam da dočekam tvoju verenicu raširenih ruku.
Nek dođe na večeru. -To bi bilo sjajno.
Pod jednim uslovom. Nek dovede svoju kumu.
Vaše veličanstvo, toplo... -Upoznaćemo osobu koja ju je odgajila
ovde u ovom zamku. -Da. Kraljica je u pravu.
Nisam siguran da li će njena kuma... -Ne, ali insistiram.
Na kraju krajeva, uskoro ćemo biti porodica.
Nek se razglasi po kraljevstvu da će moj sin oženiti Auroru.
I da Grdana dolazi na večeru.
Odmah ću poslati objavu.
Stiže.
Držite svoje podsuknje!
Vidi, vidi.
Dakle? -Dakle.
Kumo...
Filip me je zaprosio. -Sirotan.
Oporaviće se.
Moj odgovor je bio da.
Ne. -Da. -Ne.
Nisam te ni pitala. -Nisam ni ja.
Šta je sledeće? Pretvorićeš ga u kozu?
Prestani.
Zašto ne voliš Filipa? -Zbog jedne stvari, on je čovek.
Ja sam čovek. -I ja ti to nikad nisam zamerila.
Dok se nisam zaljubila. -Ljubav se ne završi dobro uvek, Zverkice.
Imajte na umu da je princ Filip princ.
Veoma zgodan i šarmantan princ.
Samo tražim da mi veruješ. Molim te daj mu šansu.
Dozvoli nam da dokažemo da grešiš. Filip je pažljiv,
veoma je dobar... -Dobar u čemu?
Kralj i kraljica priređuju slavlje večeras,
i pozvali su nas obe u zamak.
Hoćeš da upoznam njegove roditelje? -To je samo večera.
Ne žele me u Alstedu. Zašto bih išla zaboga?
Jer njegova majka želi da upozna moju.
Molim te.
Filipe. Hoću da nosiš ovo večeras.
Tvoj mač? -Zahvaljujući tebi,
Alsted i Močvarište biće ujedinjeni konačno.
Oče, moja ljubav prema Aurori nema nikakve veze s politikom.
Da, ali tvoja ljubav će osigurati mir generacijama.
Uzmi ga. I nosi ga u saznanju da nikad nećeš morati da ga upotrebiš.
Sine moj. Nikad nisam bio ovoliko ponosan.
A majka? Da li se slaže s ovim?
Tvoja majka će naučiti da voli onu koju ti voliš.
Grobni cvet.
Gubim strpljenje. -Vaše veličanstvo.
Moraš da se ubrzaš, Likspitl. -Da, vaše veličanstvo.
Aurora je pristala.
Sve se uklapa...
savršeno.
Zdravo. Zdravo.
Zdravo. -Probajte da manje pokazujete očnjake.
Šta kažeš na ovo?
Probajte pozdrav. -Veoma lepo od vas što ste me pozvali večeras.
Upamtite, to nije pretnja.
Veoma lepo od vas što ste me pozvali večeras.
Da. Bolje. Probajte s naklonom.
Možemo preskočiti taj deo.
Ona stvarno voli tog momka. Činite joj veliku uslugu.
Uslugu? -Gospodarice...
Zar ne izgleda divno?
Imam nešto za tebe.
Za tvoje trnje. Mislila sam da će se tako
Filipova porodica osećati prijatnije. I ti, takođe.
Možda je to loša ideja. -Ne, to je...
U redu je.
Tako sam uzbuđena. -To je iznad mojih mogućnosti.
To je Grdana!
Vile? Ljudi su urnebesni.
Ide nabolje.
Svako ko napusti svoje mesto biće obešen. -Da, gospodine.
Stigli su.
Da li ste ikad razmišljali da me pretvorite u medveda?
Mislim da bih bio impresivan.
Pogledajte njihove kandže. Tako su jaki. -Zašto razgovaramo o medvedima?
Predstavljam vam kraljicu Auroru od Močvarišta.
Hvala. -Izgledaš divno.
Tako samo srećna što sam ovde.
Aurora, ovo je velika čast.
Dobro došli u Alsted.
Kakva prelepa devojka. Jasno mi je kako si Filipu ukrala srce.
Vaše veličanstvo.
Cveće u tvojoj kosi. Alergična sam.
Izvinjavam se. -Ne, ne. U redu je.
Divno je. -Predstavljam vam Grdanu.
Grdana, divno je što te opet vidimo.
Ovo je moj otac, kralj Džon od Alsteda. I moja majka, kraljica Ingrit.
Dobro došli u naš dom.
Veoma lepo od vas što ste me pozvali večeras. -Ne smešite se.
I, htela bih da vam predstavim Dijavala.
Verujem da niste imali problema da pronađete zamak.
Zašto bih imala problema?
On ćaska.
Objasniću kasnije. -Nije bilo teško.
Vaša veličanstva, dame i gospodo, večera je poslužena.
Molim vas, osećajte se kao kod kuće.
Ptica.
Ukusno.
Nešto nije u redu?
Od gvožđa je. -Veličanstvo, kao što ste vi osetljivi na cveće,
ona zazire od gvožđa.
Nisam znala. Odnesite to smesta.
Verujem da će vam biti zgodno ako koristite ruke?
Kakav period toplog vremena, zar ne? -Tako je.
Imamo mali poklon za Filipa i Auroru,
da proslavimo njihovu veličanstvenu zajedničku budućnost.
Jedva čekam da dete trčkara zamkom opet.
Ovim zamkom? -Da, naravno.
Ovo će biti njihov dom. Čujem da Aurora ima sopstveni zamak.
Da, gospodine, imam. -Da...
Radoznala sam. Kako je Aurora postala kraljica Močvarišta?
Ja sam je učinila kraljicom. -Njen zamak je prekrasan. Morate ga videti.
Da, ali zapravo, ona ima još jedan zamak. Zar ne?
Majko... -Jedan u Močvarištu,
i jedan koji joj je ostavio njen otac. Kralj Stefan, zar ne?
Taj zamak nikad nije bio moj dom. Predat je narodu.
Ti si takođe istinska princeza. Iako je Stefan umro. Je li ubijen?
Podseti me, da li je umro ili je ubijen? -I jedno i drugo.
Da, u pravu si, veoma je toplo u poslednje vreme.
Pošto se sećam priče o bebi.
Bebi na koju je bačena kletva da spava i nikad se ne probudi.
Zaista? Ko bi uradio tako užasnu stvar
nevinom detetu?
Postoje mnogi koji vrebaju nevine.
Sigurna sam da bi se vaša vrsta složila. -Kako to mislite, moja vrsta?
Misli na ljude. -Vile su nestale iz Močvarišta.
Meni je nestalo vina. -Ljudske lovokradice su ih otele.
Po prvi put čujem za to. -Neko je dao naređenje.
Zvuči kao da optužujete kralja. -Ne, nije to rekla.
Samo malo. Izvinjavam se, ko bi oteo vilu?
Vaše veličanstvo, moram izvestiti
da su dva seljaka nađena mrtva malo izvan Močvarišta.
Nestali su pre nekoliko dana. -Razumem.
Da, svi razumemo. Granice su otvorene,
ali ljudi nisu dobro došli. Zar nije tako?
Šta tačno insinuirate, vaše veličanstvo?
Nevini ljudi se ubijaju u Močvarištu
a ona priča o vilama.
Obuzdajte svoju životinju. Ili ću ja.
Da nisi mudrija, pomislila bih da pretiš.
Da li si? -Šta da li sam? -Mudrija?
Dosta. -Spusti je dole.
Molim te, spusti je dole.
Ovde smo da slavimo.
Oprostite, u pravu je. Nemojmo zaboraviti zašto smo ovde.
Početak novog života za Auroru.
Živeli. -Živeli.
Obavila si izvrstan posao, Grdana,
išla si protiv svoje prirode da odgajiš ovo dete. Ali sada...
Aurora će konačno dobiti ljubav od prave porodice.
Prave majke. Jer se jedino kajem
što nisam rodila ćerku. Ali to će se večeras promeniti.
Od večeras, Auroru smatram svojom.
Straža! -Otvorili smo vrata našeg doma veštici.
Prestani! -Neće biti unije.
Neće biti venčanja. -Grdana! -Moramo zaštititi kralja!
Grdana, molim te, prestani. -Džone, tako se plašim.
Šta mi je uradila?
Oče! -Džone!
Idemo kući.
Džone! To je kletva.
To je kletva! Grdana je bacila kletvu na kralja!
Šta si uradila? -Ništa nisam uradila.
Aurora, idemo kući sada.
Aurora!
-Probudi ga!
Probudi ga, molim te.
Sklonite se!
U spavaću sobu!
Nemamo mogućnosti da poništimo ovu magiju.
Mora da postoji lezija. Dokaz njenog veštičarenja.
Molim vas, ne narušavajte dostojanstvo njegovom veličanstvu.
Svi smo videli šta mu je Grdana uradila.
Mnogo mi je žao. -Kletva na kralja je kletva na njegovo kraljevstvo.
On je samo želeo mir. -Ja sam kriva.
Nemaš zašto da se izvinjavaš, draga.
Grdana je pretnja za svakoga. Pogotovo tebe.
Daćemo sve od sebe da te zaštitimo.
Mora da postoji način da se ovo poništi.
Majko, da li bi mogla da ga poljubiš?
Prava ljubav i sve to.
Sumnjam da bi to bilo efikasno. -To bi moglo da ga spase.
Poljubac je samo poljubac. -Molim te, majko. -Dobro.
Hteo si mir, sad počivaj u miru zauvek.
Rekla sam vam. Ovo nije bajka.
Moram da se vratim u Močvarište. To je jedini način.
Stani. Dođi ovamo. -Moram da je nađem.
Gluvo doba noći je. -Ona će skinuti kletvu. Znam da hoće.
Dobro, daj da pođem s tobom. -Ne. Ostani sa svojom porodicom.
Ti si moja porodica.
Pusti je, Filipe. Možda ga ona može spasti.
Grdana!
Kumo!
Molim te vrati se.
Ona nije u Močvarištu. -Dijaval!
Niko je nije video. -Tako mi je drago što te vidim.
Nigde se ne može naći. Šta ako se nikad ne vrati?
Mogu zaglaviti kao čovek zauvek. -Moram da je nađem.
Jedino ona može poništiti kletvu.
Reci mi da je mrtva. -Gvožđe joj je probilo meso.
Srušila se u reku i pala niz vodopad.
Onda gde je njena glava? -Bilo je još nešto.
Još jedno stvorenje. Izvuklo je iz dubine mora.
Kako je izgledalo? -Poput nje.
Odnelo ju je među oblake. -Ranjena životinja se istrese
a sad nije sama. Moramo biti spremni za rat.
Grdana je bacila kletvu na kralja!
Ostanite unutra!
Grdana je bacila kletvu na kralja!
Da je Konal nije pronašao, bila bi mrtva.
Pokušali su da je ubiju ovim.
Čujete li to? Čujete li to?
To je poruka od ljudi.
Čujem je, glasno i jasno. Vreme je da umremo.
Ljudi koriste gvožđe protiv nas vekovima.
I skoro smo istrebljeni zbog toga. -Ubijanje seljaka u Močvarištu
samo će dovesti do većeg konflikta, Bora. -Izvukli su gvožđe iz zemlje,
napravili su mačeve i štitove, sterali nas pod zemlju. Ali ovo...
Ovo će nas dokrajčiti. -Naš narod je siguran ovde zasad.
Ali još koliko? Ljudi će nas naći. Oni neće stati.
Zahtevam rat.
Zahtevam rat! Smesta!
Ima previše ljudi.
Previše kraljevstava. -Konale, nastaviće da nalaze
nove načine da nas unište. -Ne možemo da pobedimo.
Ne možemo da pobedimo!
Ne na ovaj način. -Ne. Grešiš, Konale.
Imamo nešto na šta oni nisu računali.
Imamo nju.
Ona poseduje moći koje niko od nas nema.
Ranjena je, Bora. -Ko ste vi?
Smrdiš na ljude.
Možda sam pogrešio u vezi s tobom.
Ili možda je Konal trebalo da te ostavi da umreš
na dnu mora.
Ne. Tu je, zar ne?
U tebi je.
Vidite li?
Vidite li šta je u njoj?
To će nas sve spasti.
Ti si me spasao.
Dođi.
Da ti pokažem ko smo mi.
Mi smo mračne vile.
Isto kao ti.
To je sve što je ostalo od nas.
Neprimetni ovde, daleko od čovečanstva. -Vidite!
Kako je sve više ljudskih kraljevstava nastajalo, počeli smo da se skrivamo,
u svakom kutku zemlje, radili smo ono što smo morali, da preživimo.
Ali mnogi su nestali.
Pre samo nekoliko generacija,
naša rasa je tumarala po svim delovima sveta.
Tundri. Šumi.
Džungli.
Pustinji.
Sada, jedino utočište nam je ovde, u ovoj pećini.
Naše gnezdo postanka.
Slušaj. Igraj se u vetru.
Hajde!
Ona deca treba da lete iznad drveća i reka.
Umesto toga, odgajeni su u egzilu. -Ja bih mogla da ih zaštitim.
Kako? Vodeći rat protiv ljudi? -U ratu sam s njima ceo život. -Nisi sa svima.
Postoji jedno ljudsko biće koje si odgajila kao svoje.
Možda ne moramo da se skrivamo od ljudi.
Možda možemo postojati bez straha
i rata. Da pronađemo rešenje zajedno.
To se neće desiti.
Imam te!
Dobro došla u svoj novi dom.
Bili smo zabrinuti za tebe, draga. -Vaše veličanstvo.
Nisam mogla da je nađem. -Srce mi se slama zbog tebe.
Nadvila je oblak tame nad našom srećom.
Znam da je bila protiv ovog braka.
Nikad nije verovala tvojim instinktima kao kraljice.
Kad sam je videla na večeri, s prekrivenim rogovima,
savijenim i šćućurenim...
Nije čudo da je pukla. -Ne znam šta da radim.
Stvarno ga voliš, zar ne? Mog sina.
Veoma. -Ljubav će te izlečiti.
Ona nas sve leči. Krenimo napred zajedno
kao porodica.
Sve koji žive u Močvarištu...
Kakva je to buka? -I kraljevstvima u svim krajevima sveta,
kralj i kraljica pozivaju vas da prisustvujete venčanju
njihovog sina Filipa i Aurore za 3 dana. Svi su dobro došli.
I očekuju se da svi dođete! -Da li ste čule to? Pozvane smo u zamak!
Znala sam da nas Aurora neće napustiti! Oduvek sam znala da ću biti pozvana.
Drago mi je što ste i vas dve uračunate. -Ko se venčava?
Aurora, ne moramo da razmišljamo o venčanju trenutno.
Kraljica je u pravu. Dugujemo to svima,
pogotovo kralju. -A Grdana?
Nestala je.
Feniks. Priča se da su mračne vile počele od nje,
evoluirale tokom vekova.
Ti si njen poslednji potomak. Njena krv je tvoja krv.
Ti si ona.
U tvojim rukama je moć života i smrti, uništenja i vaskrsenja.
Ali najveća moć prirode je moć istinske transformacije.
Transformisala si se kad si odgajala Auroru.
Kad si našla ljubav usred tvog bola.
Tražim od tebe da skupiš sav svoj bes, svu svoju bol
i ne upotrebiš to. Pomozi nam da sklopimo mir s ljudima. Jer...
Mir može biti konačna transformacija mračnih vila.
Močvarište je naša poslednja istinska priroda na zemlji.
Međutim za kraljicu si postavila ljudsko biće. Ćerku o kojoj si brinula.
Ja nemam ćerku.
Ona je odabrala stranu.
Upravo smo čuli. Obaviće se venčanje u zamku za 3 dana.
Ljudi će doći sa svih strana. Tada ćemo napasti.
Ubićemo alstedskog kralja i kraljicu i njihovog mladog princa.
Njihovo kraljevstvo će pasti. A vile će se opet uzdignuti.
Vile su je napravile.
Nosila sam je kad sam se udala za kralja.
Sigurna sam da je savršena. -I ja.
Vaše veličanstvo, ona je prelepa. -S obzirom kako je odgajana.
Od strane iste zle veštice koja ju je proklela.
Čudo je što je princ Filip naišao.
Čudo je što je sirotica uopšte živa.
Mnogo hvala. Izvrsno je.
Kad budem bila starija, živeću ovde, u Močvarištu, s tobom.
Onda možemo brinuti jedna o drugoj.
Reci mi šta te muči. -Ništa.
Aurora, poznajem te bolje od toga.
Ovaj nakit, moja kosa...
Sva ova pravila. Ne mogu da dišem.
Imam osećaj da nisam više kraljica Močvarišta.
Imam osećaj da sam druga osoba.
Slušaj. Zaljubio sam se u devojku u šumi i samo u nju.
Ne moraš da se menjaš. Ne želim da se menjaš.
Nije trebalo da joj tražim da nosi onaj šal.
Da.
Pa... Deluje li?
Imam mali broj primeraka vila s kojima mogu da radim,
a proces ekstrakcije je mukotrpan. -Ekstrakciju iz čega?
Grobnog cveća. Ono raste iz groba vile,
sadrži njihovu suštinu. Kad se pomeša polen s prahom gvožđa,
rezultat je prašina koja ubija vilu. Trebaće nam još hiljade.
Pokaži mi.
-Dobro.
Dakle...
Konačno, Močvarište biće moje.
Nema više vila.
Budite na oprezu, ljudi.
Ovde sam ga našao. -Odlično. -Ali šta ako se krilata vrati?
Ne brini za to. Bićemo spremni.
Uberite grobno cveće. -Na posao!
Stražari, budite na oprezu! -Nek vam oružje bude u ruci.
Hajde!
Grdana...
Ovde sahranjujemo naše mrtve. Uništili su ga.
To je ono što rade ljudi. Oni su ništa drugo do skakavci koji opsedaju zemlju.
Moramo ih zaustaviti.
Provela si godine brinući o ljudskom biću,
vreme je da se pobrineš za svoje.
Pali!
Ponovo napuni! Idemo opet!
Pali!
Opet napuni! Evo još jednog!
Narode, držite se zajedno! Napustićemo Močvarište.
Uhvatite se za ruku, krilo ili rep onoga najbližeg vama.
Ovamo! Da, ovamo! -Držite formaciju, stražo. Držite formaciju.
Izvinite, gospodine. -Stani tu. -Ja sam s mladine strane.
Rečeno nam je da druga vrsta prvo zauzme svoja sedišta.
Ali ja nisam čovek. -Ja sam gavran. -Šta?
Gavran. Crna ptica. -Ovaj pirinač je ukusan.
Treba da ga baciš na mladu i mladoženju.
Šta? I protraćim dobar pirinač?
Pustite me unutra! Zašto i ljudi ne mogu ući?
Zašto mi ne možemo ući?
Znam da je baksuz, ali morao sam da te vidim.
Za tebe. -Grobni cvet.
Odakle ti ovo? -Od moje majke.
Sunce je izašlo. Danas nam je venčanje.
Od moje majke.
Gde da sednemo, Flitl? -Levo. Mi smo s mladine strane.
Da, jesmo. Ali i mladoženja je divan.
Da, jeste. Ja sam s obe strane.
Sada.
Šta je ovo? Nikome nije dozvoljeno da bude ovde osim meni.
A ja sam već ovde, stoga odlazi!
Grdana, molim te stani.
Grdana. Ona to nije uradila.
Izlazi!
Pre nego što pozovem stražu!
Nestale vile. -Rekao sam da izađeš. Da li si me čula?
Šta si uradio?
Ti si vila. -Kako se usuđuješ da me tako zoveš?
Ja sam Likspitl, plemić, i služim kraljici.
Ona ti je uzela krila.
Moramo ih osloboditi. Mesto im je u Močvarištu.
Kao i tebi, Aurora.
Ljudsko biće koje je izdalo svoju vrstu.
Ti si bacila kletvu na kralja. -Draga.
Možda si kraljica, ali veoma si mlada.
Vladanje nad ljudima je malo komplikovanije
od trčkaranja bosonoga s cvećem u kosi.
Kad sam bila mlada, kraljevstvo moje porodice graničilo se s Močvarištem.
I jedne naročito oštre zime, naši usevi su se isušili,
a narod je počeo da pati. A kad smo pogledali preko naših zidina,
mogli smo da vidimo vile kako prosperiraju.
Moj brat i ja smo verovali da treba da uzmemo ono što nam je trebalo,
dok moj otac, kralj, igrao je na kartu njihove dobrote.
Izabravši mir na račun našeg naroda,
poslao je mog brata da izvrši njegov nalog.
Nikad se nije vratio. Ti divljaci...
Stvorenja koja su jedva mogla da grokću, a kamoli da pričaju,
ubila su ga.
Ne verujem u to. -Naš narod je postao plašljiv.
Zbacili su mog oca. Zemljom je zavladao haos. Ja sam proterana.
Sudbina me je naterala da se udam za kralja Džona od Alsteda.
Još jednog slabog kralja
koji je govorio o toleranciji i učtivosti. A sada je, moj rođeni sin
iskvaren vizijama harmonije. Ali mir neće biti naša propast.
Zaključajte je. Rat stiže.
Ne!
Voleo bih da možeš biti ovde sa mnom.
Konal je hteo mir,
a oni su ga napunili gvožđem.
Sada, imaćemo naš rat.
Naša borba počinje sada! -Uzdignućemo se zajedno!
Borićemo se zajedno.
I nećemo imati milosti prema njima!
Hajde! Idemo!
Hajde! Hajde!
Gde su svi Filipovi gosti? -Ljudi slabo vode računa o vremenu.
Nek krene muzika.
Hajde! Hajde!
Pobegla je.
To je zamka! Dole!
Vaše veličanstvo, dolaze s mora.
Pobegla je!
Ovuda, hajde!
Vaše veličanstvo. -Na moju komandu.
Proverite svaku sobu!
Ne može biti daleko!
Čekajte. Čekajte.
Šta se dešava?
Sada! -Pali!
Ne!
Izgledaju kao ona.
Povucite se! Povucite se!
Povucite se! -Grdana započinje rat.
Prvo moj otac, a sada ovo. -Filipe! Ona nije bacila kletvu na njega.
Grdana. -Šta? -Ona nikad nije bacila kletvu na njega.
To je bila tvoja majka. -Šta to govoriš?
To je bilo vreteno.
Kletva je još u njemu. Tvoja majka je to iskoristila protiv tvog oca.
Vidi.
Isto je. -Zaključala je narod iz Močvarišta u kapeli.
Ovo nije venčanje. Ovo je zamka.
Ne zaboravi odakle potičeš. Ne zaboravi ko si.
Ja sam doneo svoju odluku. Ti ćeš morati da doneseš svoju.
Ostanite nisko!
Podelite se!
Za mnom!
U napad!
Zapalite! -Zapalite!
Ne!
Tetke! Tetke!
Previše je teško! -Aurora!
Dijaval! Tu si.
Šta se dešava?
Promena oružja!
Promena oružja! Hajde!
Majko! Moraš da zaustaviš ovo.
U ratu smo. -Ovo nije rat. Ovo je masakr.
Filipe, ne razumeš. Ova stvorenja su se isprečila između nas
i svega što nam treba da preživimo. -Grešiš.
Možemo da se ujedinimo. -Budala si ako veruješ u to.
Ne znaš šta je potrebno da se boriš za svoju vrstu. -Lagala si me.
Štitim kraljevstvo i tvoj presto.
A otac?
I njega si štitila?
Princu nije dobro. Ispratite ga u njegove odaje.
Smesta.
Visosti, stanite!
Ne opirite se! -Moja majka je bacila kletvu na kralja kako bi mogla
da uništi narod iz Močvarišta. Vaši ljudi debelo plaćaju za to.
Moramo nešto da učinimo!
Zbogom, devojke. -Ne, vrati se!
Flitl! Ne!
Ne! -Ostani sa svojima!
Beži, Aurora, beži! -Pustite ga!
Ne!
Kumo.
Za Flitl!
Imamo je!
Hajde! Ovuda!
Hajde!
Odstupi! Ovo nije moja borba.
Moja majka je želela rat, a vi joj izlazite u susret.
Neću dozvoliti da njena mržnja uništi moje kraljevstvo ili vaše.
Na mojim rukama neće biti vilinske krvi.
Ovuda!
Grdana se vratila!
Nameračila se na kraljicu.
Ne borite se! Odstupite!
Spustite oružje!
Eto zla koje sam im obećala.
Tvoja vrsta je predvidljivija od ljudi.
Stani! Stani!
Pa, zamalo. -Stani.
Izvini što sam sumnjala u tebe, ali ovo nisi ti. Postoji drugi način.
Znam ko si.
Znam te. -Ne znaš.
Da, znam. Ti si moja majka.
Ne!
Znaš li šta čini sjajnog lidera, Aurora?
Sposobnost da usadiš strah u svoje podanike a onda iskoristiš taj strah...
Vaše veličanstvo. -Protiv svojih neprijatelja.
Pa sam proširila priču o zloj veštici
i princezi na koju je bacila kletvu.
Nije bilo bitno ko je probudio Uspavanu lepoticu. Svi su bili preplašeni.
A priča je postala legenda.
Znam da misliš da sam čudovište.
Ali ono što sam uradila kralju, Grdani, svom sinu...
Uradila sam to za Alsted. Ti si izdajnica svoje vrste,
i platićeš zbog toga. Grdana je mrtva!
Nikad više nećemo živeti u strahu! -Vraćaj se ovamo!
Alsted je konačno slobodan! -Pustite me!
Šta se dešava?
Vidi, vidi. -Zdravo, Zverkice.
Nedostajao si mi.
Da li ste udarili glavu? -Jesam.
Filipe. -Da?
Voliš li moju ćerku?
Svim srcem.
Dobro.
Verujem da je ovo vaše.
Kletve nemaju kraja. Poništavaju se.
Završava se.
Više neće biti borbe. Alsted nikad više neće napasti Močvarište.
I od danas pa nadalje, idemo napred...
I naći ćemo put do mira.
Zajedno.
Danas će biti venčanje. Ne samo unija dvoje ljudi,
već unija dva kraljevstva. I svi ste pozvani,
svi ste bezbedni, i svi ste dobro došli.
Zdravo.
Ne možemo živeti među čudovištima...
Neko treba da pokrije te rogove.
Samo da Konal može da te vidi.
Bora...
Vreme je da se pođe kući.
Zdravo.
Možeš li da dođeš ovamo?
Da?
Hoćeš li me predati? -Nikad.
Ne. Hoćeš li me ispratiti do oltara?
Da.
Izvinjavam se svima koje sam možda osakatio danas.
Je li to... -Može da je preobrati.
Pretpostavljam. -Samo ako mi želimo.
Oče.
Tako mi je drago što te vidim. -Maštao sam o ovom trenutku.
Dva kraljevstva konačno ujedinjena. I to zahvaljujući tebi.
Tako sam ponosan na tebe. Tako sam ponosan.
Bolje izgleda u zelenom. -U ružičastom, misliš.
Ne, u zelenom. -U ružičastom.
U zelenom. -U ružičastom.
Flitl! -Savršeno je.
Pustite je.
Saberi se. -Ovde smo da spojimo 2 kraljevstva
razdvojena strahom. Danas, vi nas učite
da nismo definisani time odakle smo, već time koga volimo.
Prstenje, molim.
Da li ti, Filipe, uzimaš Auroru... -Uzimam.
A da li ti, Aurora, uzimaš... -Uzimam.
Onda vas proglašavam mužem i ženom. Možeš poljubiti mladu.
Smejete se.
Novi je dan.
Jeste.
Dobro jutro. -Hoćeš li ostati malo?
Nakratko. Ali ne brinite...
Videćemo se na krštenju.
Preveo: Bambula
Preuzeto sa www.titlovi.com