www.titlovi.com
RAT SA DEDOM
DOBRODOŠLI (U PAKAO) ŠESTACI
Ova godina će biti sranje. -Kako to znaš?
Eto kako.
Predosećam.
Prošle godine smo bili kraljevi. Petaci. Bili smo glavne face u školi.
Ove godine, nikome nismo bitni. -To je tačno.
Pričaj u svoje ime. Ja ću biti OK. Počinju da mi rastu brkovi.
Hoću da vidim. -Ne.
Ne.
Niko nije prošao gore od mene.
Vidite onu devojčicu tamo? Iskoristiće svaku šansu da me muči.
Čekaj, zar to nije tvoja sestra? -Jeste.
Bar svi imate svoje sobe. Meni je deda ukrao moju.
Tvoj deda se uselio kod vas? Kad se to desilo?
Otkad je opljačkao prodavnicu.
Mogu li da vam pomognem, gospodine? -Gde je Marija?
Nema je više. Sada radimo po principu samoposluživanja.
Mnogo je brže i efikasnije. Mislim da će vam se svideti.
Dakle, cena će biti niža jer sada sve sam radim? -Svakog dana imamo niske cene.
Svakog dana? -Svakog dana. -Sklanjaj se s puta. -Nema problema.
Molim vas, očitajte vaš artikal. -Pričam sa robotom.
Molim vas, očitajte vaš artikal. -Upravo sam to uradio.
Da vidimo da li ova stvar...
Molim vas, očitajte vaš artikal. -Baš si dosadna.
Molim vas, očitajte vaš artikal. -Kako da ne.
Gospodine!
Gospodine, stanite.
Dajte da vam pomognem. -Povredio sam nogu! Beži, bre!
Hajde, gospodine. -Beži! Ja sam penzioner. Beži odavde.
Znam džudo! -Beži, bre!
Ostavi jadnog čoveka na miru!
Apoteka vam je sranje. -Jeste li normalni? Stanite!
Vidim da svi želite da učestvujete.
To je sve što imate? To boli.
Evo moje devojke. Nisi morala da dolaziš. Rekao sam ti da sam dobro.
Šta se dogodilo sa sandučetom? -Neki idiot ga je polomio.
O, sranje.
Ponovo voziš? Uzeli su ti dozvolu, sećaš se? -Nisu mi uzeli, nego sam zaboravio da je produžim.
I sad moram ponovo da radim testove, što je idiotizam,
jer vozim preko 50 godina. Jel sad treba da umrem od gladi? -Ulazim.
To ne sme više da se ponovi. -Ne brini, ne vraćam se više u tu prokletu radnju.
Ne, mislim na to što sam morala da odem sa posla ranije,
i vozim se 2 sata u oba pravca samo da te obiđem. -Nisam ti tražio da dođeš!
Nisi ti, nego policija. Htela sam da dođem, i budem tu za tebe.
Ali možda je sad vreme da razmotrimo...
Neću da se selim! Izgradio sam ovu kuću i umreću u njoj.
I to je to. Nećeš me smestiti u starački dom!
A da dođeš kod nas? -O čemu pričaš? Ribe i rođaci počnu da smrde posle 3 dana. Užasna ideja.
Poubijali bi se. Ne bi uspelo, izvini. -Tata!
I meni nedostaje.
I to se neće promeniti. Ni time što ćeš me preseliti kod tebe.
Bože.
Možda može zajedno da nam nedostaje.
Možda. Ali ionako tamo nema mesta za mene. Gde bi me smestila?
Na tavan? Nema šanse!
Nemoj dodatno da otežavaš stvari. To je jedini izbor.
Tata! Ako je to jedini izbor, onda uopšte i nije izbor. Jer "izbor" znači da možeš da biraš
bar između dve stvari. A ovo je jedna stvar.
Osim ako druga nije da se spava u dvorištu. I da te pojede medved.
Ne budi tako dramatičan, Piter. Uostalom, tvoje sestre ionako dele sobu.
Da, Sara mi je rekla da si to rekao. Znam da preteruje, ali...
Sačekaj.
Hej, šta ima? -Ššš!
Plus, tavan nema kupatilo, a tvoj deda ne može da se penje stepenicama.
A podrum... je podrum.
Ha! -Šta je? -Moje Džordanke! Tek sam im stavio nove pertle.
Piter, jel ti treba pomoć da se preseliš gore? -Izlazi! Ovo je još uvek moja soba.
Ne zadugo. -Odlazite! Idite!
Piter, znam da ovo nije idealno ali mi smo porodica i žrtvujemo se jedni za druge.
Ponekad podnosimo velike žrtve.
Vidi, dušo, tavan je veći od ove sobe. Čim se useliš, to će biti tvoja soba.
Ne, neće. Biće i dalje tavan na kome ostavljaš i zaboravljaš stvari
kao što je naš stari TV ili bicikl za vežbanje koji je tata nekad koristio.
Istina. -Šta? I dalje vežbam. Gledaj na to kao na novi početak.
Sve ćemo da usisamo i svuda stavimo nove slike.
Moći ćemo da očistimo akvarijum za tvoje kornjače.
One vole ovako. Daje im malo privatnosti.
Jel ti ovo i dalje odgovara, dušo? -Da.
Deda! Deda je stigao, deda je skroz tu.
Baš je super što je deda došao i što će ostati.
Zapamti: ne želimo da se deda previše uzbudi, OK? Pustimo ga da se smesti.
Biće prilike da pričamo sa njim tokom večere.
Ja neću biti tu. -Šta? -Učiću zajedno sa Raselom.
Učiti stvarno znači to? Nije sleng za nešto drugo?
Ne, tata. To znači tačno to. Već sam to razjasnila sa mamom.
Deda! -Dženi! -Ne zaleći se na njega.
Sranje.
Zdravo, deda. -Zdravo, dušo.
Ede. -Arti.
Gde ti je brat?
Piter? -Piter?
Piter!
Deco, pomozimo dedi sa njegovim torbama. -OK, ja ću. -Ne treba.
OK. Onda ću ja uzeti kofer.
Ponovo me nazvao "Arti". -Molim te, Arture, nije mu lako.
Zdravo, deda. -Zdravo. Vidi ti njega.
Vidi ti njega. Kao da si izrastao iz vode.
Lepe patike. -Hvala. Kako ti se sviđa soba?
Lepo izgleda. -Zato što i jeste lepa. Najlepša soba u kući.
Znam, dete. Vidi, ni ja nisam hteo da ovako ispadne.
Ponekad moraš da se žrtvuješ za porodicu. -Istina. U pravu si.
Ponekad te niko ne pita ništa. -Pričaj mi o tome.
Budi oprezan sa daskama na podu. Nisu ravne. -Zapamtiću to. Hvala, klinac.
Pričaćemo kasnije, deda.
Poseti me na tavanu kad god hoćeš. To je jezivo mesto puno paukova i miševa.
Piter! -Ništa nisam rekao!
Evo nas.
Opljačkan si, brate. -Ne, okupiran sam.
Najgore je što ne smem ni da se žalim. -Izgleda da se stalno nešto žališ, Pit.
Mislim u kući, jer je on star i svi ga volimo i sve u tom stilu.
Daj, druže. Nađi nekog drugog neprijatelja da ti okupira kuću.
Moraš da uzvratiš i izboriš se za svoja prava. -Ja nemam nikakva prava.
Svi imaju prava. Zapisana su u nečemu.
Dozvoljeno im je da teže sreći. To je zapisano u ustavu.
Sve bi to bilo sjajno da živim u Severnoj Americi.
Ali ispostavilo se da je 153 Burlington Avenija u stvari u Severnoj Koreji.
Jesu li tvoji roditelji to znali kad su kupovali kuću?
Šta?
Ja to ne bi trpeo, Pit. Povratio bi svoju sobu ili bi mu objavio rat.
Kako to misliš "objavio rat"? -Hoćeš da napadne svog dedu?
Lukavim napadom, Ema.
On ne može da se bori na normalan način jer je njegov deda snažniji i veći
i ima iskustva, dok je Piter slab, mali i glup. -Baš si loš prijatelj.
Zdravo, Stiven...
Mama je rekla da ne zaboraviš da nosiš sandale kad se budeš tuširao posle fizičkog.
Nije kul, Lisa.
Moj brat ima gljivice na nogama. Skroz je odvratno i zarazno.
Zarazno?
Odvratno. -Imam ih na samo šest prstiju.
To je puno prstiju, brate.
Zdravo, deda. -Zdravo, dušo.
Hoćeš da se igramo? Imam "Irvasov beg",
"Deda Mrazov svet", "1-2-3 Božićno drvo".
Možda, ali ne baš sad, OK?
Hoćeš da gledamo film? Imam "Zaleđeni Sneško".
Ne bih. OK, dušo? Možda sutra? -OK.
Šta nije u redu sa dedom? -Zašto? Šta se desilo?
Neće ništa da radi.
Samo zuri kroz prozor ali tamo nema ništa osim tog drveta.
Za koje je tata rekao da će ga iseći, ali ti mu ne daš da koristi testeru.
Tata može da koristi testeru kad god hoće dušo, OK?
On samo bira da sačeka dok mama ne kaže da je u redu.
Deda će biti u redu. Samo je umoran i dosta misli na baku. Biće OK. -OK.
Beži od mene!
Mrzim svoj život.
Ma daj!
"Objava rata."
Kada u toku ljudskih dešavanja jedna osoba ukrade spavaću sobu druge osobe
nema drugog izbora osim rata.
Imaš 24 sata da mi vratiš ono što je moje
ili ćeš snositi posledice. "Tajni ratnik."
Lep rukopis.
Nije loše, samo se prilagođavam, pa...
Sa kim to pričaš? -To je Džeri, sa njim sam na telefonu.
Ne, voleo bih, ali ne mogu. Zaglavljen sam ovde. Da.
Zdravo Džeri, ovde Sali. -Hej!
Nije zaglavio. -Šta to radiš? -Dovešću ga kad krenem na posao. Vidimo se uskoro.
Zdravo, Džeri.
Sad mi ugovaraš i sastanke. Spakuj mi i ručak i ubaci mi i poruku u njega.
Želiš i poruku? Možda ti se ne svidi.
Videćemo se neki drugi put, sad mi nije do toga. -Nisi video Džerija godinama.
Sad ste komšije. Biće lepo.
Ne mogu i ne želim. Imam posla. Moram da sredim
prekidače za svetlo u sobi. Pošto ih je Arti postavio naopako.
Jesi!
Jedi. Krećemo za 15 minuta. -Da, mama.
Kako ide, deda? Jesi li dobro spavao?
Kao klada, Pit. Hvala. Jel imate neke novine ovde?
Da, imamo.
Evo ti. -Ne mogu ovo da pročitam. -Samo povećaj. Vidiš.
O, da.
Džen... -Kako je živa? Ništa ne jede. -Ne znam. Nemoj da zakasniš, Piter.
OK. I? Nemaš noćne more? -Ja? Ne. -Nesanice?
Sad ima ukupno 8 reči na celom ekranu. -Ne želiš da razgovaraš ni o čemu?
Sad je sve nestalo! Šta sam sad uradio? Koji... -Piter, idemo!
OK, ako hoćeš da kasnije pričamo o nečemu, možemo.
OK, dobro se provedi.
Uopšte nije reagovao? -Ni reč. Koju igru igra?
Koju ti igraš, Pit? Ma daj. Ne započinješ rat sa porukom.
Možda je nije ni pročitao. -Pročitao je. Bila je otvorena na njegovom stolu.
Možda je zaboravio da pročita. Dešava se starijim ljudima.
Dešava se i tebi, Stiv.
Ups. Ovo se desilo.
Poenta je u tome, da si uprskao faktor iznenađenja. Moraš odmah da napadneš.
Gomila čilija u tvom rancu? -Zna. -Da.
Ćao, Stiven. -Bože, ne.
Ostavio si protezu na zadnjem sedištu maminih kola. Mislim da se Snikers zalepio.
Bar se nadam da je Snikers.
Vidimo se na večeri.
Dobro je, u pitanju je Snikers.
Kako napreduješ, Artur? -Nije loše, ako voliš velike kutije.
One su izgradile ovu kompaniju.
Da. Jesu.
Jesi li siguran da je to Volmartov znak?
Volmartov? Mislio sam da je ovo za Kej-mart. -Volmart je.
Izvini. Ovih dana mi je mnogo stvari na pameti.
Moj tast se preselio kod nas, pa... Ne znam. Mislim da me osuđuje.
Misli da radim za neku bezdušnu firmu,
koja ne vodi računa o svojim...
...zaposlenima.
Lepo se provedi. -Peške ću da se vratim kući?
Možeš ako želiš. Ili možeš da upotrebiš ovo.
Već imam telefon.
To nije telefon. Ne znam šta je to. Samo uzmi.
OK, ovo je aplikacija za kola koja se zove "Lift".
Ako hoćeš kući, samo tu prevuci i neko će doći po tebe.
Ne treba ti keš, ne moraš ni sa kim da pričaš. -Samo prevučem.
Zdravo, tata. -OK. -Pozdravi Džerija. -Hoću.
Dođavola, sve ovo je tvoje? Svaki klinac sa koledža sanja ovo.
Šališ se? Nijedan klinac sa koledža ne može sebi ovo da priušti.
Samo sto za bilijar košta šest hiljada. -A ti koristiš sve ovo? -Naravno.
Hoćeš da prvo igramo bilijar? Dižemo tegove kao pravi muškarci?
A šta je ovo, dođavola? -Jedan točak. Baš je zabavan.
I ti voziš tu stvar? -Da, dođavola.
Strava!
Trebalo je da me vidiš.
Vau! -Jou, Džeri! Izvini, nisam znao da si zauzet.
Ovo je moj stari prijatelj Ed.
Ed, Deni. -Zdravo, Deni. -Drago mi je da sam te upoznao. Idemo pešaka? -Da.
Dobro. Pošto mi je maserka rekla da ako pređem 10 hiljada koraka pićemo zajedno kafu.
A znaš šta se podrazumeva pod "kafom". -Kafa?
Da, kafa.
Dobro jutro, dame. -Stvarno, druže?
Te džoger trenerke će me ubiti. -Zašto to radiš? -Što? Misle da sam sladak.
Da, sladak, kad misle da imaju neku šansu. -Hej, ja sam dobra prilika.
Znaju da imam punu penziju. Još dve godine i mogu besplatno da skijam kao senior.
Skijaš? -Ne, ne skijam. Dobro jutro. Divno jutro.
Lepo. Sledeći put ponesi penziju. -I besplatno skijanje koje ne koristiš.
Kako ti je kod ćerke, Ed?
Valjda je OK. Dala mi je unukovu sobu. Nije baš srećan zbog toga.
Sinoć mi je poslao ovo.
"... moja soba... nemaš izbora, ...snosićeš posledice".
Vou! Kako si odgovorio? -Nisam odgovorio.
Samo ćeš preći preko ovoga? -Moraš da odgovoriš.
Na ovu agresiju moraš da odgovoriš čvrsto i odlučno.
Nisam znao da si bio marinac. -Nisam. Samo kažem.
On je dete. Navikava se na ovo baš kao i ja.
Ja sam mu deda, neće ništa uraditi. -O čemu pričaš? Šališ se.
"Ljudi koji kradu tuđu sobu ne treba dobro da spavaju."
Piter? Piter!
Deda. Jesi li to ti? -Znaš da sam ja. Jel znaš koliko je sati?
Noć je? -Gluvo doba. Nije smešno. Ne volim kad me ljudi izigraju, a pogotovo moj unuk.
Ovo nije trik. Ovo je rat.
Ne ide se u rat protiv svoje porodice.
Moraš da imaš neprijatelja, a ja ti nisam neprijatelj.
Video si moju objavu. Zašto nisi ništa rekao? -Zato što sam se nadao da je to šala.
Nije šala. Uzeo si nešto moje a ja to želim nazad.
OK. Nastavi da spavaš, dokazao si svoje.
Ali sad je gotovo.
Vidimo se ujutru, što je uskoro.
Deda? Volim te.
Volim i ja tebe, klinac.
Ali rat i dalje traje.
Ćao, deda. -Hej, Dženi. -Jel mogu da uđem? -Da, zašto da ne?
Jer kad je Piter živeo ovde, morala sam da se ušunjam da uđem.
Uđi.
Šta mogu da uradim za tebe? -Ništa. Samo volim da gledam tuđe stvari.
Znaš da mi se približava rođendan? -Znam. -OK. Samo te podsećam.
Šta je ovo? -To su klikeri. -Jel mogu da uzmem jedan?
Naravno, ako obećaš da ćeš voditi računa o njima. Oni su posebni. -Ali nisu magični.
Ljudi uvek kažu da su stvari magične a nikada nisu.
Nisam rekao da su magični, nego da su posebni. Dođi ovamo.
Sećaš se da je tvoj deda nekada gradio kuće? -Da, ali ja još nisam bila rođena.
To je tačno. Nisi.
Kad gradiš kuću, uvek počinješ sa kopanjem. I iz nekog razloga, uvek nađeš klikere.
Pretpostavljam da je to zato što se kotrljaju okolo i lako izgube.
Ali u skoro svakom temelju koji sam iskopao, uvek
nađem poneki kliker. Pogodi šta radim sa njima. -Šta?
Čuvam ih, pa ako prebrojiš sve te klikere, znaćeš koliko sam kuća izgradio.
To je dosta kuća. -Dugo sam radio.
Zašto i dalje ne radiš? -Zato što sam penzioner.
Šta to znači? -To je kad prestaneš da radiš da bi mogao da se baviš drugim stvarima.
Tako smo tvoja baka i ja imali velike planove, ali ponekad stvari jednostavno ne idu.
Mogu li sad da dobijem kliker? -Naravno.
Pazi dušo, pazi.
Jesi li dobro, deda? -Da, samo ću malo da se odmaram na podu.
Mogu li i dalje da dobijem kliker? -Uzmi šta god hoćeš.
Ne, ne, ne.
Kakva je to buka gore? -Deda je izgubio svoje klikere (jaja).
"Dođi u moju sobu. Odmah."
Hteo si da me vidiš? -Da. Uđi i zatvori vrata.
Sedi.
Znaš za onu veliku teglu sa klikerima koju sam imao?
Ne. Kako bi znao za stvari koje imaš u svojoj sobi. Koja je nekad bila moja.
To je dobro. Smešno je. Baš je smešno.
Svi vole zabavno dete. Mislio sam da smo završili sa ovim.
Treba samo da kažeš mami i tati da ćemo zameniti sobe. I onda će biti gotovo.
Stvarno želiš rat? Jer znaš da sam bio u jednom.
To nije kao u video igricama. Čak i ako pobediš, svi će biti povređeni.
Samo želim ono što je moje. -Znači, igraš agresivno. -Ja ne igram.
Pošteno. Pa koja su pravila ratovanja?
Šta? -Pravila ratovanja. Šta je dozvoljeno, a šta nije.
U ratu nema pravila. -Da, ima.
"Prvo pravilo: Nema kolateralne štete prema civilima i njihovoj imovini."
To znači da ne može da utiče na tvoje roditelje i sestre. -Slažem se.
"Drugo pravilo: bez priče."
Ovo je samo između nas dvojice. Nema cinkarenja. -Slažem se.
OK. Potpiši!
OK, ispunila ti se želja, "Tajni ratniče". -OK, "Stariji vojniče".
Ali od sada, bolje se pripazi.
Džungla: Mesto za životinje, velike i male, egzotične i bizarne.
Koegzistiraju jedni s drugima u istom prostoru i u isto vreme.
Igra: da prežive. Ulog: život ili smrt.
Oni koji prvi napadnu doživeće još jedan dan.
Oni koji spavaju biće živi pojedeni.
OK. Okej.
Šta je ova stvar?
"Brzosušeća pena za zaptivanje".
Ubiću ovo dete. Ne igraj se sa mnom, ti mali...
Misliš da si sladak? Kačiš se sa pogrešnom osobom, prijatelju.
Zažalićeš zbog ovoga, obećavam ti.
Misliš da si sladak? Nisi sladak!
O ovome nikome ni reč! -Nemam pojma o čemu pričaš.
Dobro ti ide, dedice. -Hvala, dušo. Ti si dobar učitelj.
Zašto ti je lice tako crveno? -Ne znam.
Možda sam alergičan na nešto u ovoj kući.
Idem do pene za brijanje. Ovaj... do škole.
Piter! Jel to tvoja fascikla?
Jeste, hvala.
Ugodan dan u školi, klinac, volim te.
Hej Pit. Kako ide tvoj potpuno bespotreban rat?
Loše. Bio sam budan celu noć. Nisam mogao da spavam.
Proliv? -Šta? Ne! Moj deda. -Tvoj deda je imao proliv?
Ne! Nema proliva u ovoj priči.
Uradio sam ono što si rekao juče i napao sam ga više puta.
Jutros sam mu čak sipao ljut sos u kafu. I za sada ništa.
Druže, tvoj deda koristi psihološke operacije. Psihološko ratovanje.
Ili se možda samo ponaša kao odrastao.
Piter? Jesi li završio sa pričom? Možda bi želeo
da nam pročitaš tvoj sastav o tome šta si radio na letnjem raspustu? -Naravno.
"Moj letnji raspust" od Pitera Dekera.
Ovaj raspust je jedan od najboljih koji sam ikad imao.
Puno sam vozio bicikl i prestao da se tuširam
dok nisam počeo da smrdim kao majmunova guzica.
Nastavi da čitaš, Piter. -Ne želim. Ovo nije moj... -Čitaj!
Tokom odmora sam shvatio kako da zamrznem sopstvene prdeže u kesicama.
Ja nisam ovo napisao. -Sedi. Vidimo se posle predavanja.
Psihološke operacije.
Amaterski.
Šta se dešava ovde? -Ništa, ništa! Samo smo...
Samo smo vežbali nešto iz rečnika. -Stvarno? -Iz rečnika.
Rasel, idi! Mia, ostani.
Znaš li za pravilo da ne dopuštam momke u ovoj kući dok je prazna?
Bože, mama, smiri se. Nismo ništa radili.
Bila sam i ja u tvojim godinama.
Ne, ja ne... -Stvarno? -Da. Jer si ti... -Šta? -Ti si stvarno... -Reci.
Te vežbe iz rečnika su se isplatile, dušo.
Šta, dođavola?
Da nisi započeo, ne bi ni došlo do ovoga.
Sredio me.
Dobro sam ga sredio. Traka na vratima, što sam odmah provalio.
Početnik! -Traka na vratima. -Traka na vratima.
Odmaknite se momci, sledi udarac. -Da. Odmičemo se.
Treba da preskočimo ovu rupu. -Dobra ideja. -Da.
Pitam se kako dedi ide partija golfa.
Moje džordanke!
Druže, mislim da je tvoj deda možda nindža.
Moje džordanke.
Prvi put? -Nažalost, ne.
Šta ste vi, špijun ili tako nešto? -Ne, samo pokušavam da špijuniram mog unuka.
Usred smo teške bitke oko spavaće sobe. Upravo sam se preselio kod ćerke, pa...
Ne govorite više ništa. Da niko ne bi mogao da me natera da svedočim.
Neću.
Potrebna vam je pomoć. -Ne, pustite me da probam još jednom.
Ma hajde. Šta sada pogrešno radim?
Uopšte neću da vam pomognem. Tako nikada nećete naučiti.
Otežavate mi?
Naučili ste.
Bam! Kola kao buba iz 1974... -Sećaš se da smo imali jedan takav.
Promenili smo mu kvačilo. -Kako da zaboravim, ispustila si zamajac na moj prst.
Ti si kriv za to. Jer si me pomešao sa svojim sinom.
Da li bi neko želeo da gleda nešto drugo? Netfliks? Kanal o vremenu?
Politički kanal?
"Grinč koji je ukrao božić". -E, da!
Hej, idem do Skajler. -Šta? Sada? -Da, idem da učim.
Hoćete da se upišem na dobar koledž ili nećete?
OK, ćao.
Ide da vidi Rasela, znala sam.
Šta je? -Nije moja stvar. -Hajde, ionako bi rekao. -OK.
Svađa sa njom oko dečka je glupa. Mene je koštalo dve godine sa tobom.
Da. Kad si počela da se viđaš sa Artijem.
Nije istina, ne sećam se toga. -Ja se sećam. Bilo je užasno.
Bila sam kod kuće sve vreme.
Da. I pričala si sa svojom majkom. Sa mnom jedva da si progovorila.
Stvarno? -Da.
Izvini, tata. -U redu je, ja sam bio kriv.
Mislio sam da nije dovoljno dobar za tebe dok nisam shvatio
da nije u tome stvar. Poenta je u tome što si ti mislila da je dovoljno dobar za tebe.
Ali ti i Arti se sada super slažete. -Zato što sam prestao da budem idiot.
Ali nikad ne mogu da vratim te dve godine.
Vau! Cenim to, Ede. -Nema na čemu, Arti. Iskreno to mislim.
Ali što se tiče tvoje karijere, ne baš. -Šta? Tata!
Ništa protiv Artija. Samo mislim da ljudi koji zanemare svoje snove i
koji se zadovoljavaju sa manje, nikad nisu srećni, to je sve.
Stvarno? Mislim da ti isti ljudi teže tome da imaju sigurne prihode.
Što im onda omogućava, da možda, prime u kuću ostarele matorce.
I zovem se "Artur". Hajde, dušo. Vreme je za spavanje. Idemo.
'Noć, dušo. -'Noć. -Laku noć.
Mislila sam da si prestao da budeš idiot.
Izvini.
Ne mogu ništa ponovo da spojim. Uzeo je sve šrafove. Sad spavam na podu.
To je urnebesno. -Da. Ha-ha.
Druže, moraš da se suočiš sa činjenicom da je tvoj deda pametniji od tebe. -Hej!
Bili, lepa zmija. -Hvala.
Stiven, našla sam psa kako ti opet žvaće gaće.
To nisu moje. -Stvarno? Piše na pojasu "Kapetan Stiv".
Izlazi iz moje sobe! -"Kapetan Stiv".
Vidiš, nije tako teško. -Da. Hvala, malena.
OK, možeš da ideš. Mnogo ti hvala.
Da, to ti kažem.
Znam šta možeš da uradiš, Piter. -Šta?
Da umesto što trošiš mentalnu energiju
na korišćenje glupih trikova protiv dede, iskoristiš to da ne dobiješ keca iz matiša.
Koga briga za to? Ovo je stvarni život.
...reče momak koji gradi lažni dvorac u video igrici.
Pitersburg nije dvorac, nego palata. I posle tri godine, skoro je završen.
Suviše lako.
Ne.
I onda pogledaj da li je upaljeno svetlo.
Ne, ne, ne! -Svako to zna.
Koji moj...?
Dedini kolači
Jesi li doneo? -Jel imaš keš?
Druže, sve je tu. -Siguran sam da jeste, Pit. Siguran sam.
Nije smešno, Piter!
Dobra zmija, dobra, dobra zmija! Možeš da uzmeš šta god hoćeš!
Ja ću samo da odem ovde.
Ne zameri mi ako to uzmem, Edi.
Ostani tamo!
Šta je to? -To je Bajlor ogrlica.
Šta? Kao u onim TV reklamama?
Očekuješ da nosim to? Apsolutno ne. Nema šanse.
Možeš da je nosiš ispod košulje i niko je neće ni videti. -Ne vidi se.
Ako nećeš da je nosiš zbog sebe, nosi je zbog mene.
Ali, nije mi potrebna. -Stvarno? -Nije mi potrebna.
Jer Artur kaže da si se ponašao... čudno. -To je rekao?
Da se ??zna: Nisam rekao "čudno". Rekao sam "zbunjeno". -"Zbunjeno".
Jel toliko teško poverovati da se brinemo za tebe? Verovatno je nećeš ni upotrebiti.
Tu si u pravu, neću je nositi.
Spokojna sam kad znam da jednim pritiskom na dugme možeš da dobiješ potrebnu pomoć.
Molim te.
Lepa ogrlica, deda. -Sjajna reakcija, prijatelju.
I ovako si ga zatekao? -Da. Kad ga nisam dobio onlajn, zabrinuo sam se.
Moje životno delo je uništeno. -Vidim da je to gomila ruševina.
Uništio je Pitersburg.
Gradio sam ga više od trećine svog života.
U stvari, tri dvanaestine su tačno 25%, što je manje od jedne trećine tvog života.
Pa jeste.
Biće u redu, druže.
Moramo da razgovaramo -Vidiš, dušo. Znao sam da će se dečko dozvati pameti.
Obećavate li oboje da ćete koristiti svoje reči? -Obećavam.
Zašto to radimo na ovaj način?
Kad imamo mirovne pregovore, treba ti neko neutralan da posreduje,
inače će će se sve pretvoriti u vikanje. -Ovo je glupo!
E pa, radimo ovo. A i trebalo mi je 5 minuta da sednem u ovu stolicu. Sad ne ustajem.
Deda je obećao. Moraš i ti.
Dobro, u redu. Obećavam.
Dobro. Priznajem da je neprijateljstvo eskaliralo više nego što smo očekivali.
Ne dira se tuđi kompjuter! To nije kul! -U tome je suština rata, dete.
Rat! Hoću nazad moju sobu! -Bez vike! -Ja ne vičem, on viče.
Izvini se dedi. -Ne, u redu je, dušo. -Volim te, deko. -Volim i ja tebe.
Prestani sa tim! -Sa čim? -Šta se dešava ovde? -Ništa se ne dešava.
Trebalo bi da si neutralna! -Ne znam ni šta to znači.
Znači da ne treba da voliš više njega nego mene.
Volim ga više od tebe. Dao mi je kolačić.
OK, ovo zvuči gore nego što jeste. Istina je da je dobila kolačić.
Ali to je bilo mnogo pre nego što su ovi pregovori zakazani.
Čokoladni čips. Moj omiljeni. -I moj, takođe.
To je to. Gotovo. Mir je poništen. -Bez vike! -Ućuti!
"Ućuti" je loša reč! -Piter! -Jel mogu sada da dobijem drugi kolačić?
Piter, stani, molim te. Možda je kolačić bio uključen.
Što je možda bio pokušaj da se utiče na posrednika, što je možda bilo neprimereno.
"Možda bilo."
Da budemo pošteni, i ti si zauzeo tvrd stav u pregovorima.
Ni ti nisi dao šansu miru. -Zašto bih? Demolirao si Pitersburg.
Ali to sam pokušavao da ti kažem od početka. Rat nije igra, Piter.
Samo deca, budale i generali misle to. Rat boli.
Rat ranjava, ubija i izaziva bedu. Moramo nekako da ga okončamo. -Kako?
Šta ako imamo jedno finalno takmičenje, a pobednik dobija sve? -Kakvo takmičenje?
Ne znam, ti izaberi. Šta god želiš i ova stvar će biti gotova.
Šta god želim? -Šta god želiš.
OK.
Nije sastanak. Treba nam četvrta osoba za tim.
Mora da bude žena a ja ne znam nikog drugog.
Da razjasnimo. Hoćeš da pomognem tebi i tvojim drugovima
da pobede unuka i njegove drugove, zato što vas dvojica ne možete da živite u istoj kući?
Pa, kad tako postaviš stvari... -Pristajem. Moja unuka je ponekad naporna.
Bog te mazo, gotovi smo.
To je samo taktika zastrašivanja, Deni. -Ne daj im da vide tvoj strah. Hrane se time.
Oni su kao bebe velosiraptora. -Da, da. Velosi...
Da li se uopšte sećate kako se ovo igra?
Da li se ovo uopšte igralo u 18-om veku? -Znao sam da su mudra deca.
Zapamtite, bez gađanja u glavu. -I u jaja. Nema niskih udaraca.
Kao što je on rekao.
Jesi li poneo lepak za protezu, starče? Jer će ti ti lažni zubi ispasti.
Velike reči za malu bebu. Siguran si da ne treba da promeniš pelene?
A da li si ti siguran?
Muškarci! -Pričaj mi o tome.
Uživaćeš na tavanu, deda. -Još ćemo to da vidimo, momče.
Počinjemo! -Počinjemo!
Daaa!
Zdravo! -Spašavajte živote!
Gađaj!
Zašto sam pristala na ovo?
Čovek oboren.
Rekli smo bez gađanja u glavu! -Ups. Iskliznula mi je iz ruku.
Sledeća igra! AOPP Team: Jedan.
ARPT team: nula.
Uši mi zvone. Ovo je divljaštvo. -Budi muško, Deni. Vrati se u igru.
Ko je, bre, ovo? -Skupite se svi.
Očigledno su prebrzi za nas.
Moraćemo da igramo na naš način ako želimo da pobedimo. Jesam li u pravu? -Da, da.
OK, imam ideju.
Druga igra! Zauzmite pozicije, ljudi!
Zgrabi ih!
Gađaj!
Da. Sad si u nevolji.
Bum!
Napolje! Dva hvatanja i udarac. Vas troje.
Hajde, matori slatkišu, da vidimo šta možeš!
Zar to nije gospodin glavonja!
Moja jaja. -Ups. Iskliznula mi je.
Druga igra gotova. Nerešeno. Poslednja igra, pobednik sve osvaja.
Jesi li dobro? OK.
Na pozicije, ljudi!
Šta to radi? -Deni!
Ti si životinja! -Prokleto jesam. Čija je ovo kuća? -Naša! -Da!
Hajde da uradimo ovo!
Džeri! Šta se desilo? -Slomio sam nešto. -Definitivno sam čuo zvuk.
Druže! Mislim, stari druže. Jesi li dobro?
Naravno da je dobro, glupane. -1,2,3,4.
Ti! Izlazi! -Bože!
Ne možeš da me pogodiš, gorim!
Izvini, Deni!
Šta ima, sine?
Vas dvojica, napolje!
Šta? -To nije fer.
Ovo se ne računa. Već je bio napolju a baca ko žensko.
Dajen, kakva je ovo prijateljska vatra? Sad si na pogrešnoj strani?
Vas trojica, napolje!
Izvini, deda, ali sad si gotov!
Hej, šta se dogodilo sa sestrinstvom? -Izvini, dete.
Nećeš umreti uzalud. -Ovo je tako glupo. -Da, da. Ispala si, izađi sada.
Napred, Ed! -Da. -Hajde, Piter! -Završi sa njim i povrati svoju sobu.
Idemo! -Završi sa njim, Ed! -Da, napred Ed.
Šta čekate? Završavajte. Čeka me proslava rođendana osmogodišnjaka.
Nerešeno je! -Nema šanse! -Šta? -Nerešeno? -Ja sam prvi uhvatio njegovu loptu.
Ne, ja sam prvi uhvatio loptu. -Ne, on je. -Varao je. -Nisam ništa varao.
Sve mu ispada iz ruku. Vidiš? -On je mator, prsti mu ne valjaju. -Imam jedan koji valja.
OK, sad je dosta. Kraj tekme. Idite svi kući.
Ja sam pobedio. -Kako da ne. -Pobedio sam.
Šališ se? -Izgubio si, žao mi je. -O čemu pričaš, uhvatio sam loptu pre tebe.
Ovo mesto ima bar?
Šta je ovo?
Samo nešto škrabam.
Ne izgleda kao nešto od tvojih uobičajenih, kako ih zoveš "kutijama". -Da.
Ne shvati me pogrešno. Interesantno je. Sviđa mi se. Jel to za posao?
Ne, grad razmatra ponude za obnovu biblioteke, pa... Mislio sam da pošaljem dizajn.
Ali znaš kako to ide. Sigurno će izabrati neku od velikih firmi.
Propustićeš stopostotnu šansu ako ne pokušaš.
Znaš ko je to rekao?
Ne.
Vejn Grecki. Najbolji hokejaš svih vremena. -Hteo sam... to da kažem.
Veliki? -Najveći. -I dalje nisi sportski tip? -Ne. -OK.
Našao sam ga! -Pripremi sedativ! -Lezite, gospodine. -Šta je ovo? -Drži ga!
Pokušavamo da vam spasimo život. -Sklanjaj tu stvar sa mene!
Gospodine, ne pomažete nam! -Tek što sam kupio ovo, idiote.
Ne brinite, gospodine. U dobrim ste rukama! -Skinite se sa mene ili ste mrtvi!
Pacijent se brani. Moramo da ga smirimo. -Nije mi potrebno smirivanje!
Znaš, mrzim taj test. -Ja mislim da sam ga dobro uradio.
Ulazi u kola.
Hvala, ali mislim da ću ići autobusom sa mojim prijateljima.
Hajde, ulazi u kola.
Zdravo.
Tvoj prijatelj?
To je Čak. Ne treba ništa da znaš o njemu.
Gde idemo? -Na jezero Klir. Lepo mesto, svideće ti se.
Znaš da imam samo 12 godina?
Ostalo mi je još dosta od života.
Mogu da postanem predsednik jednog dana.
Ili da budem prva osoba na letu za Mars.
Sveti đavole!
Izlazi!
Znaš da nas mama očekuje na večeri.
Možda bi trebalo da je nazovem, i kažem joj gde smo.
Nema problema, ponećemo večeru kući.
Iznajmio sam ga na nekoliko sati. Mislio sam da malo zajedno pecamo.
Kako ti to zvuči? -Sjajno.
Mislim, nije baš da ću se zabaviti. -Zabavićeš se.
Mislim da sam uhvatio jednu.
Kakav talas! Mora da je velika.
Ogromna je! -Dobar ulov.
To nije riba nego kit. -Baš se borila.
Večeras ćemo baš dobro da jedemo.
Daću ti opet mamac. -OK. -OK. Zabaci udicu!
Dobar zamah. -Hvala. Ovo je pomalo zabavno.
Jeste. Ovo se desi kad naše nesuglasice ostavimo po strani.
Jel grizu?
Prilično dobro. Uhvatio sam par lepih.
Svaka čast. To je verovatno zato što malo ljudi peca ovde. Zabranjeno je.
Šta? -Šta? Možete pitati čuvara. Evo ga sad dolazi.
Baci ribu! -Ali to je naša riba. -Baci ribu! -Zašto? -Odmah!
Ode frižiderčić! -Zaboravi na njega.
Prekršili ste zakon!
Stiže nas. -Stiže nas.
Šta to radiš? -Zovem Čaka da nas pokupi. -Ostavio nas je? Kakav je to prijatelj?
Prijatelj? On je moj kar gou vozač. Ne poznajem tog tipa.
Stanite ili ćete snositi posledice! -Spremi se da izađemo.
Deda, hajde!
Zašto nam niste rekli da je zabranjeno pecanje? -Onda ne biste iznajmili čamac!
Stani! Zaustavi se!
Baš je bilo kul. -Da, bilo je.
Ali kršenje zakona je pogrešno. Znaš to, zar ne? -Da. Znam.
Zaustavi ovde, Čak. Hoću nešto da ti pokažem, Pit.
Ja sam izgradio ovu kuću koja je na prodaju.
Promenili su boju i ne sviđa mi se. Šta ti misliš? -Meni se sviđa.
Možda i nije tako loša.
Tokom godina, kada se nisam osećao dobro
dolazio sam ovde i gledao.
Video sam ljude koji žive u kući koju sam izgradio. Podižu porodice,
stvaraju živote... Bolje sam se osećao.
Da li se sad bolje osećaš? -Da. Hoćeš da ti odam tajnu?
Da. -Hajde.
Ljudi koji grade kuće, obično potpišu svoje radove, kao što umetnici potpišu svoje slike.
Stvarno? -Da, ali je uvek skriveno.
Neki se potpišu na krovnoj gredi, neki napišu nešto ispod poda.
Kao novine sa datumom kada je kuća završena.
Jedan momak je pisao pesme na dnu toaleta pre nego što ga instalira.
Šta si ti radio? -Mene je uvek jedan od momaka slikao zajedno sa tvojom bakom.
A onda bih zapečatio sliku unutar zida pored kamina.
Tako da postoje slike mene i bake unutar zidova po celom ovom delu grada.
Niko to ne zna osim tebe.
A sad i ti znaš.
To je kul.
Još ćemo napraviti pecaroša od tebe, mali. -Možda drugi put nađemo jezero sa puno riba...
Da, ima puno jezera prepunih grgeča. -A i onih velikih. -Da, ogromnih.
Deko? -Da, Pit? -Hvala što si me poveo na pecanje. Super sam se proveo.
Nema na čemu. I ja sam se odlično proveo. Moramo ovo češće da radimo.
Da. Naravno.
Vidimo se na večeri.
Ovo je dobro, zeznuo si me. Baš dobro si me zeznuo. Mrtav si čovek.
To se desi.
Jao, ne opet.
Ups. To se desilo.
OK, staviću ovo u šešir ovde.
Jesi li napisao nešto u tom? -Upravo to radim.
"Dođite da proslavite Dženiferin super zabavni rođendan sa božićnom temom".
Super urađeno. -Sviđa ti se?
Divno je.
Jel slobodno?
Hvala, Ede, što si došao. Kroz ove stvari je teško proći sam.
Karl je bio jedan od mojih dugogodišnjih avanturističkih prijatelja.
Nedostajaće mi stari lisac.
Kako je... znaš? -Zaspao je. Pri skoku sa padobranom.
Izgledaš dobro, brate.
Jeste li došli ovde sami? -To je moj muž.
Verovatno vam treba prevoz.
Koji...
Izvini.
Sranje.
Koji kurac...
Izvini zbog ovoga, Karl.
Ne poznajem ovog tipa.
Pa, deda. Kako je bilo juče na sahrani? -Baš lepo. Hvala na pitanju.
A kod tebe? Jel se desilo nešto uzbudljivo u školi?
Ne. Osim ako udarac u lice od ogromnog osmaka smatraš uzbudljivim. -Stvarno?
Da. -Šta se desilo?
Isprskalo ga je puno soka od pomorandže čim mi je otvorio ranac.
Baš uvrnuto, zar ne?
Zdravo, momci. -Zdravo, tata.
Spustiću ove stvari i pomoći da staviš lampice na krov, Ede.
Hvala, Arture. Rekao sam "Artur".
Baš ste slatki vas dvojica.
Dženin rođendan će biti baš uzbudljiv.
Ostalo je još da nađemo deda-Mraza u septembru i na konju smo.
Ništa ne brini. Znam deda-Mraza lično. Smatraj to završenim.
Hvala, tata. To je tako lepo od tebe. -To je najmanje što mogu da uradim za Dženi.
Mama, pre nego što kažeš "ne", saslušaj me.
Može li Rasel da dođe na Dženinu rođendansku žurku? -Ne. -Šta?
Zašto? Piterovi prijatelji će doći.
To me podseti da sam pozvao Džerija i ekipu ako je to u redu. -Da, to je sjajno.
I ne uviđaš koliko je ovo nepravedno?
Mrzim te!
Ne želim da slušam.
Hej, Piter? -Da?
U toku Prvog svetskog rata, Nemci i Britanci su odložili svoje oružje na Badnje veče
u korist proslave, a ne borbe tokom praznika.
Rođendan tvoje sestre je posebna prilika i treba da se proslavi.
Valjda si u pravu. -Onda treba da se složimo oko privremenog primirja zbog Dženi.
Slažeš se? -Slažem se.
Povređuješ me, jao.
Ovo izgleda zabavno. -Dosta zabavno.
I mi volimo zabavu.
Zaboravio sam da sam danas kažnjen.
Izgleda da si ostao sam.
Imam pitanje. Znaš li mog unuka, Pitera Dekera?
Tako sam i mislio.
Kontejner. -Šta? -Ne otežavaj sebi više nego što treba, klinac.
Hajde, budi muško.
Ko ste vi, momci? -Hajde! -Disciplinska komisija.
Ostavi Pitera na miru, razumeš?
Al je buđavo. Nije tvoj srećan dan, faco. Ubaci ga unutra.
Ne! Ne! Ne!
Odvratno!
Vadite me odavde! Hej?
Vau!
Srećan rođendan, dušo.
Tiho je. Suviše tiho.
Bili, složili su se. Njegov deda neće uraditi ništa.
Ako moj deda nešto pokuša, biću spreman. Vidiš Deda Mrazovu stolicu? -Da.
Stavio sam mu eksploziv.
Jel neko pomenuo sise? (igra reči) -Beži bre, Stiv.
Ovaj punč ima čudan ukus.
Daj da to popravimo.
Zdravo svima! Pogodite ko je tu!
Hou, hou, hou! Srećan Božić, stiže Deda Mraz!
Da, Deda Mraz! -Juhu!
Bolje se pripazite, bolje se ne durite.
Igračke i stvari. Imam sve. -Čekaj. To nije moj deda.
Ede? -Ne, hvala. Moram da ostanem budan. Za svaki slučaj.
Klinac nema muda da uradi bilo šta. Preplašio si ga.
Nikad se ne zna. Ne možeš im verovati.
Zdravo, deda. -Zdravo. Lepa žurka, a druže?
Jeste, ali sam mislio da si ti Deda Mraz. -Ja? Ne, ostavio sam to profesionalcima.
Džeri je Deda Mraz od kad je u penziji. Jel to problem, Pit? -Zašto bi bio problem?
Samo pitam. Jel možeš da mi dodaš jedno od onih pića tamo?
Hvala, klinac.
To dete smišlja nešto, osećam to.
Možda je samo slučajnost.
Hou, hou. Kako se zoveš?
Da pogodim. Tvoje ime nije ni postojalo pre 20 godina. Jesam li u pravu?
Piter? -Tata, šta ima? -Jel znaš gde je Mia? Treba da mi pomogne sa hot dogovima.
Ne znam. -OK, dođi da mi pomogneš.
Hej, deda. Šta ti se desilo? Sav si mokar.
Neka pitanja nemaju odgovore, Pit. Hoćeš kolačič? -Ne bih. -Veoma su ukusni.
Ne, u redu je. -Posebno ovaj. -Ne bih. -Jesi li siguran? -Jesam.
Sipaj malo senfa i kečapa na ove loše momke.
I odnesi ih deci pre nego što se ohlade.
Zvuči dobro, tata. Ja ću ove ispred, a ti uzmi ove pozadi. -Ti si gazda.
Izvini. Samo je ispalo.
Kunem se da to nisam hteo da uradim.
Šta da radiš.
Dođavola. Boce mora da su prepune.
Hej, tata? Božićne lampice su opet prestale da rade. Jel možeš da ih proveriš?
Krećem. -Piter, ti proveri pumpu za vazduh u kućici za skakanje.
Mogla bi malo više da odskače.
Šta li je, dođavola, sad smislio?
Deda!
Tata! Tata!
Tata, jesi li dobro?
Dobro sam. Našao sam novčić unutra.
Piter, rekli smo bez podvala. Rukovali smo se kao muškarci. Šta se desilo?
O čemu pričaš? -Deda, kunem se da nisam to uradio!
Deda Mraz je mrtav.
OK, možda sam ovo uradio. -To nije dobro.
Deni, Ede...
Da li ste videli ovo? Strava!
Dolazi Deda Mraz. Hou, hou, hou!
Moji ukrasi! -Džeri, jesi li dobro? -Šta se desilo?
Vatra! Svi se sklonite! Ja ću ovo da sredim.
Tata, doneću crevo. -OK, povuci osigurač. Shvatio...
"Sklonite od lica ..." Oslepeo sam, oslepeo sam!
Ja ću da sredim!
Deda, skloni se sa puta!
Moje božićno drvo!
Moja božićna rođendanska torta!
Šta smo to uradili?
Ne, ne, ne!
Piter!
Zdravo, mama. -Mia? Rasel?
Nemoj da bežiš, Rasel!
Ništa se nije desilo.
OK, nisam ja kriva.
Jel može neko da mi pomogne?
Ovo je baš dobra ogrebotina, g. Marino. -Jel da? Trebalo je da vidite drvo.
Hvala.
Šta je? Ovo nije ništa strašno. Biću dobro.
Naravno da ćeš biti. Tata je uvek dobro.
Ne treba mu ničija pomoć ili ljubav. -Ma daj, Sali, molim te.
Mogao si da pogineš, tata! -Preteruješ. To je bila samo nezgoda.
Nezgoda? -Da. -Misliš da ne znam za "rat", tata?
Ili da te zovem "stariji vojnik"? -A, to. -O čemu ste vas dvojica razmišljali?
Ne krivi dete, Sali. Ja sam kriv, pogrešio sam. -Da, jesi.
Izvini. Izmaklo se kontroli.
Imam novac da platim sve. Dovešću svoju ekipu, i popravićemo sve kako je bilo.
Nije u pitanju kuća ili novac, tata.
Ako si toliko mrzeo što živiš sa nama, trebalo je to da kažeš.
Nikad nisam rekao da mrzim da živim s tobom. -Tačno, upravo sam rekla da nikad nisi rekao.
Pa kažem, nikad to nisam rekao. Sad smo valjda to razjasnili.
Ne! Zaboravi na ono što nikad nisi rekao.
Pomislila sam da, kad si se preselio kod nas, da si shvatio da te volimo.
I da si promenio mišljenje da živiš sam. Naravno da se to nije desilo. Bio si tako đavolski...
...srećan.
Jesi li dobro, deda? -Da, deda je dobro.
Slušaj dušo, baš mi je žao zbog onoga što se desilo na tvom rođendanu.
U redu je. Donela sam ti nešto da se osećaš bolje.
To je lepo od tebe. Ali ja sam ga dao tebi, sećaš se?
Zar ga ne želiš? -Mislim da je potrebniji tebi. Smatraj to pozajmicom.
To je veoma zrelo od tebe, dušo.
Uskoro će moći kući. Doktor mora još jednom da pogleda rentgen.
Bićemo u čekaonici.
Jel mogu sad da ga vidim?
Ne. Proći će puno vremena pre nego što vas dvojicu opet ostavimo same zajedno...ikad.
Hoće li biti dobro? -Biće. S druge strane, ti i Mija ste potpuno druga priča.
Oboje ste poslovno-kažnjeni narednih šest meseci. -Poslovno-kažnjeni? Šta to uopšte znači?
Obaveze u kući plus kazna. Puta šest meseci. -Šta? -Da, da.
Znači, oboje ste nadrljali, zar ne?
Ali ja nisam uradila ni pola od onoga što je Piter uradio. To stvarno nije fer.
Mogu li i ja da budem poslovno-kažnjena? -Ne, dušo. Ti ne moraš da budeš poslovno-kažnjena.
Rasel!
Da se nisi pomerila! Čekaj. Mama! -Rasel?! -Ma daj!
Tata, možeš li racionalno da razmišljaš... -Rasel! -Ali rekla je da se ne mičeš.
Bežite od mene!
Vraćaj se nazad, kukavice!
Dođi!
OK, to je to. Mama je sertifikovano luda. Idem tamo.
Čekaj, stani. Poznajem tvoju majku. Rešiće ona ovo.
Nećete me udariti, zar ne, gospođo Deker?
Ne.
Šta se sada dešava?
Ono što se sada dešava je da neću izgubiti dve godine moje ćerke, Rasel.
Uhvati me za ruku pre nego što promenim mišljenje.
Dođi sutra kod nas. -Stvarno? -Da. I ponesi neku radnu odeću.
Imam ogromnu rupu na drugom spratu, koja treba da se popravi.
OK.
Kako je prošlo?
Baš ti hvala, mama. -Nisam ga povredila.
Sve će biti u redu.
Ajmo po dedu i idemo kući.
Izvinite, jel možete da proverite da li je g. Marino spreman za polazak?
Već je otišao. Mislila sam da ste svi otišli.
Rekao je da će ga njegov brat pokupiti. -Brat? -Da. Čak?
Čak. -Ko je Čak?
Tata? -Ede?
Deda!
Mama!
Sad sam se čuo sa Džerijem. Nije ga video. -Nije trebalo toliko da ga pritiskam.
Piter je kriv. On je naterao dedu da ode.
Da, Piter. Ali bar si dobio svoju sobu nazad. Jesi li sad srećan?
Piter? Jel nas čuješ?
Mislim da znam gde je deda otišao.
Mnogo mi se sviđa kamin. Takve više ne prave.
Hvala. Znate, postoje tajne unutar ovih zidova.
Čekajte!
Ja sam ovo započeo, voleo bih da to završim.
Zdravo, Čak.
Deda! -Piter.
Šta se dešava? Iselio si se iz svoje sobe.
To je tvoja soba, klinac. Uvek je bila.
Odlučio sam da bude tvoja. Ne želim da odeš, deda.
Piter, mislim da obojica znamo da bi nas ta soba uvek razdvajala.
Ne, ne bi. Osim toga, volim tavan.
Ne znam ni zašto sam uopšte pobesneo zbog stare smrdljive sobe.
Iskreno. Vidiš, moraš da se vratiš.
Nije to tako lako, klinac.
Uradiću sve. Pronaći ću svaki kliker, kunem se.
Pit.
Deda, molim te. Tako se stidim kako sam se ponašao da bih negde da otpuzim i umrem.
Za sve sam ja kriv.
Ne, ne veruj u to ni na trenutak. Obojica smo krivi.
Samo si branio ono što je tvoje.
Možda rat tako započinje i samo se nastavlja i nastavlja.
Neprijatelj ti uradi nešto loše, pa mu ti vratiš nečim još gorim.
I onda ti on vrati, i onda ti njemu vratiš.
I onda cela stvar postaje sve gora i gora.
I na kraju samo neko baci bombu.
Zar se tako ne dešava? -Tako se to dešava.
Nikad ne bih želeo da odem u rat. -Veoma mi je drago što to kažeš.
I molim se Bogu da nikad nećeš morati.
Jel mogu da ti kažem još nešto?
Pomalo sam uživao sa mojim ludim pajtašima.
Stvarno? -Da. Pomoglo je da se oslobodim tuge zbog tvoje bake.
Plus... dobro si me nasamario nekoliko puta. -Ni blizu koliko ti mene.
Molim te, vrati se kući, deko.
Dođi ovamo.
3 MESECA KASNIJE
Gospodine Deker, potpišite ovde. -Hteo sam sam da posečem to drvo.
Ali moja žena misli da imam taj problem sa testerom.
Znate da mogu da koristim testeru kad god poželim.
Verujem ti, čoveče. Ako ti još nešto treba, samo me pozovi u kancelariju.
Mislim, mogu da je koristim kad god hoću.
Imaš li ti dostojanstva? -To je samo testera. Zašto? Jel rekla nešto?
MIR
Hej, deko. Spreman sam za pecanje.
Piti, zaboravio sam da ti kažem. Ne mogu danas da te vodim na pecanje.
Zašto? Subotom uvek idemo na pecanje. To je naša stvar.
Znam, druže, voleo bih da mogu. Ali imam druge planove. Nadoknadiću ti to.
Kakve planove? -Malu sedeljku. Možda ću posetiti novu poslastičarnicu.
Vidiš? To je za mene. Moram da idem. Nadoknadićemo to.
Jel sve u redu? -Da, to je samo Piter.
Treba da krenemo.
preveo: PAYUTTI
IMA JOŠ
Deko! Deko!
Zdravo, deda.
Vidiš! -Njegovi prsti ne valjaju!
Previše? -U redu je.
Izvini!
Ponovo.
Još jednom.
Vidi šta radiš. Sviđa mi se, podstiče cirkulaciju.
Rasel! Rasel! Rasel! -Možda treba to da isečete.
Sranje, izvini. Imam žabu u grlu.
Do, Re, Mi, Fa, Sol... -Ha, ha, ha.
Da li se pomerio?
Tip je još uvek živ.
Jel možemo ponovo?
Hej, kako mogu da vam pomognem? Kako mogu da vam dubi duja?
Kako mogu da vam pomognem? -Dubi, dubi, jea!
Ma, daj.
Skinite mi je sa grbače.
A ti zapravo voziš tu stvar? -Da. Zabavno je! Za ba vno!
Šta je to, dođavola, bilo?
Nisam znao da si bio marinac. -Nisam. Samo kažem.
Daj da ga ubacimo! -Ja vas i ne poznajem, momci.
...radim za neku bezdušnu firmu, koja ne vodi računa o svojim...
OK, gotovo. Dobro je.
Dobar razgovor.
Preuzeto sa www.titlovi.com