1897, RUSKA ŠKUNA JE ANGAŽOVANA DA PREVEZE
PRIVATNI TERET OD 50 DRVENIH SANDUKA,
IZ RUMUNIJE ZA ENGLESKU.
KAD JE BROD STIGAO, BIO JE NAPUŠTEN.
BROD SE ZVAO DEMETRA. A OVO JE PRIČA NJEGOVE POSADE.
BAZIRANO NA KAPETANOVOM DNEVNIKU IZ ROMANA DRAKULA
Mlađi vodniče, oluja je donela brod.
Bože. Hajde!
Vitbi, Engleska 6. avgust, 1897.
Flečeru?
Otišao sam na brod, gospodine, da vidim da li je neko živ. -I?
Šta je to? -Kapetanov dnevnik.
Ovaj dnevnik je zapis i upozorenje.
I ako vas nađe, Bog vam pomogao,
pošto je on napustio Demetru. Pokušali smo da ga zaustavimo.
Ako nismo uspeli, nek se Bog smiluje na vaše duše.
Ne mogu da se vraćam, gospodine.
Hajde.
DRAKULA: BUĐENJE ZLA
Preveo: Bambula
ČETIRI NEDELJE RANIJE
Gospodine! Sedite! Na vas je red. -Hajde, budi se. Vratimo se kući.
Šesti jul, pristali smo u Varni, Bugarskoj.
Nemoj da odlutaš daleko, Tobi. Nećemo da ostajemo dugo.
Neću, deko. Obećavam. -Falilo nam je nekoliko članova posade.
Kapetane. -I zadužio sam g. Vojčeka da sredi to pre nego što preuzmemo teret.
Demetra traži mornare sve do Engleske. -Odustajem.
Otvorite oči, ljudi. Demetri treba tri sposobna mornara.
Ide se za London. Plaćamo u zlatu. -Ja sam sposoban. I jak kao vo.
Ko si ti, momče? -Klemens.
Oblačite se kao obrazovan čovek. Gde ste išli u školu?
Univerzitet Kembridž.
Imam mirnu ruku s iglom i...
Imam zalihe ako vam treba brodski doktor. Prošlo je neko vremena,
ali snalazim se na brodu, inače.
Učiti o brodu nije isto što i održavati ga na površini.
Šta je mornar ikada naučio iz knjige
koja mu je donela malo koristi kad se izgubi na moru? -Astronomija, na primer.
Možete izgubiti mapu. Možete izgubiti kompas.
Ali ne možete izgubiti zvezde, je li?
Nikad nisam sreo Engleza koji je toliko žurio da se vrati u Englesku.
Ispariće čim stignemo, nema sumnje.
Treba nam jaka posada, ne putnici. -Ja?
Ti. Ne, ti ne.
Šta kaže? -Kaže da ne mogu da ostanu. -Đavola ne mogu.
Treba nam njihova pomoć ili ćemo ostati bez plime.
Kaže da moraju da odu pre nego što sunce zađe.
Kakva je to glupost?
Svi se utišajte!
Za vaše ljude.
Idemo sada.
Ljudi!
Ovo je više nego što sam platio da se doveze teret ovde.
Šta je izustio na kraju?
"Srećan put" ili "Hvala bogu što idete." -"Srećno."
Hajde, vucite! Vucite! Hajde, vucite!
Vucite! Hajde, vucite!
Vucite!
Pusti!
Tobi! -Jesi li dobro, momče? -Tobi?
G. Vojček, zadržite tog čoveka! -Ništa niste rekli za zmajeve.
Znam ovu oznaku. To je loš znak. -Mogao si da ubiješ dečaka.
Zabole me za zmajeve!
Zadrži svoje zlato, đavolja gujo. Neka vas Bog sačuva.
Nek sačuva brod. Nek sačuva posadu.
Jesi li dobro? Jesi li povređen?
Hvala, g. Klemens. -Nema na čemu.
Napuštamo luku u roku od jednog sata.
Ako si slagao da se snalaziš na brodu,
lično ću te baciti s broda, astronome.
Hvala, gospodine. -Larsene, ubaci ispod ovu smrdljivu gomilu bubašvaba.
Čuli ste g. Vojčeka. Olgaren, smesti ove sanduke.
Hajde. Dobar momak!
Odbacite! Spremite prednja jedra.
Uvucite konopce! Požurite!
Vucite! -Napravite mi mesta da upravljam.
Kreće se poput debele svinje uz ovoliku težinu.
Vidite li onu gredu gore?
Tu su nekada vešali gusare i pobunjenike.
Da li ste nekada videli pravog mrtvaca, g. Klemens? Ja jesam.
Stvarno? -Da vam pokažem brod.
Kapetanova kabina su ona velika vrata.
Ima mnogo mapa i crteža tamo unutra,
ali kapetan me voli da petljam. Ovo ovde je Haklberi.
Ali mi ga zovemo Hak. -Zdravo, Hak.
To je tovarni prostor. Sve odatle ide za London.
Kucate u drvo ovako ako ima problema.
Ili da signalizirate promenu straže ili ako nebo izgleda žestoko.
Čuje se od kreveta do kapetanove kabine kad je vedra noć.
Kunem se. Čuo sam. -Da, verujem da jesi.
Ovde jedemo. Ovo je nekad bio jednokratni brod,
izgrađen na stari način. Sad svi žele parobrode.
Kapetan kaže da u metalnim brodovima nema radosti.
U tome je problem s napretkom, zar ne?
Ne mari za radost, kapetanovu niti bilo šta drugo.
Demetra je dobar brod. Nema sumnje.
Upoznajte moju posadu, g. Klemens.
Što brže ih pojedemo, manje govna moram da čistim.
Hak. Znaš pravila. A ovde je kuhinja. Džozefe?
Ovo je Klemens. On je doktor. Pravi.
Jedemo kad odzvoni šest, ni ranije, ni kasnije. Kloni se kuhinje.
I neću poslužiti nijednog čoveka koji uzalud spominje ime Gospodnje.
Misli na onog poslednjeg. -Mislim na sve.
Znaš li ko je Sveti Nikola? -Svetac zaštitnik mornara.
Nisi pagan. Hvala Bogu na tome.
Tobi, pokaži mu njegove odaje. I izbaci ovu džukelu iz moje kuhinje.
Hak!
Šestog jula, završili smo sa preuzimanjem tereta,
turski pamuk, deset buradi petroleja i privatni sanduci označeni za London,
s devet osoba. Petočlana posada, jedan brodski doktor,
dva oficira, kuvar, i ja, kapetan. Dobar vetar. Posada dobro raspoložena.
Zovu me Obešeni Džoni... -Sve je u redu, kapetane.
Plovimo oko 12 čvorova na severoistok.
Volan malo lupa, ali smiriće se. -12 čvorova?
Stići ćemo u London mnogo pre 6. avgusta. -Da, gospodine.
Zbog posade i bolje nam je. Već nalazim načine da potrošim bonus.
Odlučio sam da će ovo biti moje poslednje putovanje, g. Vojček.
Kupiću malu vikendicu u Irskoj.
Tobi će uživati u prirodi.
I obećao sam ćerki da neću dozvoliti da mu morski vazduh
poremeti budućnost. Nameravam da ispunim to obećanje.
Urediću da budete moj naslednik
kao kapetan Demetre čim dođemo u London. -Gospodine, ja...
Vi ste dobar moreplovac, g. Vojček.
Brod nije mogao tražiti bolju ruku da predvodi njegovu posadu.
800 funti na osam delova, minus deo kapetana i prvog oficira,
to dođe oko 75 svakome? -75? -Počastiću sebe
jednim valjanim brijanjem i frakom.
Engleske dame obožavaju frakove.
Skoro koliko i mene.
Ako ih uvrtiš oko lica, možda. -Da, da.
Ti si šaljivdžija, zar ne?
Šta ćeš ti s tvojim? -"Darežljiva duša će se obogatiti
i onaj koji poji takođe će biti napojen."
Mada Gospod možda neće imati ništa protiv da se i ja sam napojim.
75! Znate li šta ću ja uraditi s ovoliko?
Isto što i uvek radiš, Petrofski.
Nađeš najbliži bordel i provedeš naredni mesec
do grla u... -G. Ejbrams, molim vas.
Izvinite, kapetane. Zaboravio sam na momka. -Skoro imam 9 godina.
Znam šta je bordel. -Znaš? -Da.
To je mesto gde plaćamo da žene skinu gaće.
Obožavam decu! -Da, da. -Zar ne?
Dovoljno blizu, momče. G. Klemens, a vi?
Gospodine? -Naš poslodavac je pristao da plati priličan bonus
za blagovremen dolazak njegovog tereta u London. Vi ste deo posade,
što znači da dobijate deo. Kako planirate da potrošite to?
Nova podsuknja, možda?
Ono što želim u ovom životu, nažalost, novac ne može da kupi.
A šta bi to bilo? -Da razumem ovaj svet.
Što ga više vidim, manje smisla ima.
Svet malo mari za smisao, g. Klemens.
Možda nije zamišljen da se razume, već da se doživi i prihvati.
Možda.
Ali moram da proniknem u suštinu. I da shvatim zašto
svet ima toliko dobrote u sebi a ipak...
Nije li to što svi ljudi žele?
U dubini duše.
On je u pravu. Uzeću njegov deo onda.
Šta je to koji đavo? -Tobi. Obiđi stoku.
Tobi?
Šta ih je spopalo? -Verovatno zbog vremena.
Mogu da nasete da oluja stiže.
Tobi, pomozi mi oko ovoga. To bi trebalo da ih smiri.
Šta je to bilo, g. Klemens? -Zovi kapetana, momče.
Reci mu da je nešto palo u tovarnom prostoru.
Ostani sa mnom.
Hajde.
Šta koji đavo? -Bila je ispod palube.
Slepi putnik. -Slepi putnik koji će da umre
ako ne pružimo odgovarajuću medicinsku negu.
Hoćete da joj pomognete?
Ko zna kakve infekcije pacova ona ima...
Kapetane. -Šta vam treba? -Telo joj je inficirano.
Moram da pokušam transfuziju. -Šta brbljate? -Transfuzija krvi.
Potrebna joj je krv da se izbori s infekcijom. - Šalite se.
Ili ste mi od pomoći ili mi smetate i treba da idete.
U svakom slučaju, odlučite se i ispunite svoju svrhu.
Preživeće noć ali moram da nastavim
s transfuzijom sve dok više ne bude imala zaraženu krv.
Uradili smo sve što smo mogli. -Onda će možda da se probudi na vreme da nas vidi
kako je bacamo u talase.
Puštamo da se Posejdon bavi slepim putnicima. Uvek je tako.
Nisam spasio život ove devojke samo da gledam kako ga okončavate.
Barem nas pustite u sledećoj luci. -"Vas", je li?
Vidim kome ste odani, g. Klemens.
Stanemo li, onda gubimo bonus platu. A ja neću da izgubim bonus platu
zbog vas i vaše bolesne kurve. -G. Vojček, utišajte glas.
Kontrolišite rečnik. Ne bih voleo da mi poslednje putovanje
za kormilom Demetre pokvari smrt mlade žene.
Bila slepi putnik ili ne.
Prenamenićemo stolarevu šupu
u odaje za mladu ženu. -Hvala, gospodine.
A vi ćete da delite svoje obroke s vašim pacijentom, g. Klemens.
Tobi.
Pazićeš na nju, važi?
Ako neko pokuša da je vidi, dođi do mene ili kapetana odmah, jasno? -Da.
U redu, onda. Hajde. To je dobar momak.
Stičete svakakve prijatelje, zar ne, g. Klemens?
Žena na brodu. Loš znak. Baksuz. Ljudi neće biti srećni.
Ljudi ne treba da budu srećni, je li, g. Olgaren?
Samo treba da odvezu ovaj brod u London.
Pokušavam da ti pomognem, sinko. Ti nastavi tako da pričaš.
Možda će ona da stigne u London, ali ti ćeš da plivaš.
Kucni ako ti trebam. Štedi cevi. Jasno? -Da.
Ostrva i stene svuda ovde. -U Egejskom moru smo?
Bićemo u Sredozemnom u zoru.
Dobro je vreme, zar ne?
Grčka treba da je s naše desne strane.
G. Olgaren?
Olgaren?
Isuse Hriste! -Da li si ga video? Zar niko nije prošao?
Šta da li sam video? Nikog nema na palubi osim nas. -Nešto je tamo.
Neko.
Šta...
Bože, Hak.
Sva stoka?
Svako ko ima saznanja o ovom gnusnom činu
treba da istupi sada ili da završi u okovima kasnije.
Devojka... -Nije bila u stanju da uradi tako nešto,
a g. Vojček može da posvedoči to, iako radije ne bi.
Da. U pravu je u vezi s ovim. -Nije ni morala. Svi znamo.
Baksuz, žena na brodu. Zbog nje se nebo okrene, životinje polude.
Pas je rasporen. Možda je pobesneo i proburazila ga
jedna od većih životinja kad ju je napao. -Mislite da je Hak uradio ovo?
Raskomadao životinje? -Ne. On je dobar pas. -Čuli ste čoveka.
Besnilo. To je sve loša sreća. Nastavimo dalje kao što uvek radimo.
Ako je ovo infekcija, onda ćemo morati da pristanemo u luci.
Kapetane... -Ne, onda nećemo dobiti bonus.
O čemu pričate? Onda gubimo bonus. Ne možemo da pristajemo u luci. -Ne.
G. Klemens, može li ovakva bolest da pređe na čoveka?
Ne. Besnilo ne može preći na čoveka ukoliko nije ugrizen.
Otarasite se mesa.
Smesta. -Pretpostavljam da ćemo se moliti Bogu
nad kupusom i krompirom ostatak našeg putovanja.
Jeste li svi oglupaveli?
Nije besnilo otvorilo kaveze za stoku.
Samo sa dve osobe s ovog broda nisam plovio:
kurva u alatnici i ovaj crni divljak koji se pretvara da je doktor.
Ponovi to.
Čovek ovo nije uradio.
Zlo je na brodu. Moćno zlo.
Ana.
Ta krv zaudara.
Tobi?
Hak je bio dobar pas, sine.
Žao mi je. -Nije samo zbog Haklberija. Obećao sam kapetanu...
Moja dužnost je bila da pazim na njih. Na životinje, mislim.
Obećao sam kapetanu.
Tobi, ponekad stvari pođu po zlu, bez obzira šta obećamo.
U redu? Postoje stvari na ovom svetu koje ne možemo da kontrolišemo,
ali dajemo sve od sebe. -Da.
Hvala, g. Klemens.
Hajde.
Nebo je ljuto. -Nebo ništa ne oseća, prijatelju.
To su padavine i vazdušni pritisak, poznati kao i rad ovog broda.
Video sam nešto sinoć. Nešto neprirodno je na brodu s nama.
Bojim se da ne verujem u sujeverje, g. Olgaren.
Verujem u nauku i prirodu. I u Svetog Nikolu,
pošto mi Džozef inače ne bi dao hranu. -Zadrži svoju nauku.
Video sam tvoje lice u mraku sinoć. Tvoje oči.
Video si to, isto kao i ja.
16. jul. Teško vreme poslednja tri dana i svi su zauzeti jedrima.
Naš brodski doktor nastavlja da daje
redovne transfuzije našem slepom putniku,
ipak njeno stanje ostaje nepromenjeno. Hrana ponestaje,
ljudi su potišteni, i sada pored Kejp Matapana,
imamo više od dve nedelje da putujemo.
Ona se zove Ana. -Ona ti je rekla to? Da li je bila budna?
G. Olgaren me je naučio malo romski. Govori i malo engleski ponekad.
Ovog puta nije rekla mnogo, ali,
mislim da nema veoma lepe snove.
Ponavlja reč iznova i iznova.
"Hraniti."
Ne možete da spavate?
I vi ste to primetili.
Pacovi. I dalje tihi. Proveravao sam ostavu. Nema ih.
Nema? Kako to mislite da ih nema? -Mislim ono što kažem. Nema ih.
Uvek desetak u drvenariji, piskaju, grebu.
Ako je Hak pobesneo, možda, pre stoke, oterao ih je...
Mogli biste da spalite ovaj brod do kobilice, g. Klemens,
a pacovi bi se gnezdili u pepelu.
Nešto ih je oteralo.
Brod bez pacova, tako nešto je neprirodno.
Ejbrams?
Izvodi nekakvu glupavu šalu.
Idioti igraju igrice, a?
Ejbrams?
Otkud ti dođavola?
Petrofski?
Nož je pronađen ovde? A volan je bio odvezan?
Petrofski mora je bio pijan. Okliznuo se na palubi i pao u more.
Odmah nakon što je iskrvario po čitavoj palubi?
A šta ste vi radili budni usred noći?
Imali ste nož u ruci kad smo vas našli. -Naravno. Ubio sam ga.
I nekako sam uspeo da ne budem umrljan svom ovom krvlju koja je po daskama,
onda sam oglasio signalno zvono da se prijavim.
Prilično briljantno, zar ne, g. Vojček? Lako rešen slučaj.
Kapetane, telo psa. Pregledao sam ga.
Nije ubijen u ostavi kao ostale životinje.
Imao je ujede na svom vratu. Sve životinje su ih imala.
Šta hoćete reći, g. Klemens? -Ne znam, gospodine,
ali arterije su im bile otvorene i onda su im... -On je ovde.
On je ovde. Moramo da odemo s ovog broda. Smesta!
Svi! Moramo da odemo s ovog broda! -G. Klemens, obuzdajte svog pacijenta.
Smesta! Sve će da nas pobije! -Molim te! Ana, molim te!
Ana, molim te! Molim te! -Pobiće nas sve! Idite s broda.
Kapetan će reći nekoliko reći iz Biblije, i nastavićemo s poslom.
Nema dovoljno alkohola na brodu da se Petrofski
dovoljno napije da padne... -G. Ejbrams.
Zar nećemo poslušati curu i što je ona...
Neću više trošiti vreme razgovarajući o bilo čemu
osim o stanju ovog broda i vremenu.
Jasno, g. Ejbrams? Na posao.
18. jul. Ljudi su prijavili ujutru
da je jedan iz posade, Petrofski, nestao.
Naterao sam ljude da detaljno pretraže brod. Ovo nakon što se Olgaren poverio
da je video nešto čudno nekoliko noći ranije.
Ove transfuzije krvi treba da drže tvoju infekciju pod kontrolom.
Šta si pokušavala da nam kažeš tamo?
On je ovde na brodu. Bio je sve vreme.
On?
Dobro. Ne mogu da ti pomognem ako ne razgovaraš s mnom
i ne kažeš mi šta se desilo, zašto smo te našli ispod palube.
U mom selu se govori o zlu
koje živi u planinama iznad.
Zamak stariji od bilo koga od nas.
Zlo? -Zlo koje se pojavljuje kao čovek
kad želi da sakrije svoju istinsku prirodu.
I noću, on se hrani krvlju nevinih.
Živela sam u senci tog zamka čitav život.
Znala sam da su starešine...
Sklapali su pogodbe za bezbednost našeg naroda. -Data si tom čoveku?
To nije čovek. -Onda životinja? -Ne, to nije ni neka bezumna životinja.
Ne pravite tu grešku.
Zovemo ga Drakula. -I ti veruješ da te je on doveo na brod?
Zašto?
Doveo me je ovde da se hrani. -Dragi Bože.
On je ovde, g. Klemens.
Stvor koji nosi kožu čoveka. Noću, pije našu krv
i on je na ovom brodu. Što znači da ga mi nikada nećemo napustiti.
Žena deluje bezopasno, ali...
Otkako je došla na brod, pitam se,
da li bi nam bilo bolje da je prepustimo okeanu.
Ali onda se setim svoje ćerke.
Ona je tu njenih godina i lepa i pametna.
Olgaren?
Šta nije u redu? Čuo sam tvoje kucanje. -Moje kucanje?
Molim te, ne!
Molim te, ne.
Vucite, kopilad! Vucite!
Ejbrams! Gde je dođavola Larsen?!
Larsen! Larsen! -Larsen! Larsen! -Olgaren! -Larsen!
Larsen! Larsen! -Larsen!
Larsen!
Tako je. -Olgaren, gde je Larsen?
Olgaren. -Evo ga. -Drži ga!
Momci!
24. jul. Izgleda da se neka zla kob nadvila nad brodom,
koji već ima manjak ljudi dok ulazi u Biskajski zaliv
s predstojećim lošim vremenom.
A prethodne noći, drugi čovek je izgubljen a još jedan povređen.
Čudna povreda. Svi su se uspaničili od straha.
Osamnaest dana smo na moru. Najbliža luka je Engleska.
Moramo da verujemo u Boga i nastavimo dalje.
Hladan je kao led. Pravi buku i pomera se, ali oči neće da mu se otvore.
Kao da ne može da se probudi iz nekog sna. -Ali šta se desilo njegovom vratu?
I šta je radio u takelaži? -Svašta je moglo da se desi.
Možda mu se neko uže zamotalo oko grla. -Ne, ne.
Ovo izgleda kao ujed. Izgleda kao isti ujedi koje smo videli kod životinja,
isti ujedi koje su urnisali devojku u stolarnici.
Misliš da je neki đavo uradio ovo? Kao što ona kaže?
Ja...
Mislim da ne. -Dobro. -Ali nešto jeste.
I to je stvarno i na brodu je, verovali u to ili ne.
Odsad, nek po dvojica stražare, naoružani.
Bez izuzetka. Pretražite brod, g. Vojček.
Ne samo tovarni prostor. Svuda.
U redu, Tobi.
Imaš težak zadatak.
Kapetan je dobar koliko i njegov durbin.
Mogu li se pouzdati u tebe da mi ga izglancaš?
Ako je to previše... -Ne.
Hoću reći, ne, gospodine. Mogu ja to, kunem se.
Dobar momak. Uskoro se vraćam.
Tobi, zaključaj vrata.
Ne sviđa mi se ovo. Sunce zalazi i on će doći.
Alo?
G. Olgaren, ustali ste.
Gospodine...
G. Olgaren?
G. Olgaren, hoćete li molim vas otići?
Molim vas.
Svaki jarbol. Još neki genijalni potez, g. Klemens?
Čujete li to?
Šta?
Bože.
Upomoć!
Tobi!
Olgaren?
Upomoć!
Tobi.
Tobi? Otvori vrata!
Tobi, otvori vrata.
Tobi? Otvori vrata!
Otvori vrata. Tobi? -Tobi!
Tobi!
Tobi! -Tobi! -Ne mogu da dohvatim rezu! Tobi!
Tobi!
-Tobi!
Tobi!
-Sklonite se!
Tobi! -Tobi!
Tobi!
Tobi? Tobi. Bože.
Bićeš dobro, dečko.
Sve će biti u redu. G. Klemens će se pobrinuti za nas.
1. avgust. Mora da smo prošli Doverski tesnac.
Još pet dana do Londona. Izgleda da nas je Bog napustio,
a mi plovimo u neku strašnu propast.
Gospode, pomozi nam.
Poludeo je. Kao da je zaposednut. -Zaposela ga je ona zver? -Ne, ne.
Ne na način na koji mislite. To je poput otrova ili infekcije.
Infekcija? Ovakvu nisam video.
Mogu da osetim to. -Olgaren? Možeš da me čuješ?
Mogu sve da čujem.
More. Vetar.
Krv koja pumpa u vašim venama.
Peče.
Peče? Možda mu treba malo vode.
Peče.
Olgaren? -Peče.
Peče!
Zaboga. Hoće li neko nešto da kaže?
Šta mu se dođavola desilo? -Upozorio sam vas.
Sve sam vas upozorio, zar ne? Ovo je kazna za naše grehe.
Petrofski, kriminalac. Oglaren, ciganski pagan. Kurvar, razvratnik.
I iz Gomore ona lično... -Hoćeš li da ućutiš, prokleti idiote?!
Ejbrams, preuzmi jutarnju stražu.
I, Džozef, zamenićeš ga kad on... -To dete će sledeće da ustane iz mrtvih.
Satanina crna krv pumpa iskvarenost kroz njegove vene.
Božji bes se stuštio na ovaj brod kao kod Jone... -Začepi!
Proveri zalihe.
Šta god da je bilo u Olgarenu,
da se pretpostaviti da je to i u dečaku. Ima sve iste simptome.
Ali tvoje transfuzije krvi su spasile devojku. -Ne Tobija.
On je manji, slabiji.
Rana je bila gadnija, a gubitak krvi veći. Samo...
Ne znam. Mislim...
Mislim da moramo početi da razgovaramo...
Hajde.
Gledaj ga u oči kad to radiš.
Nisam na to mislio. Mora da se skriva ovde. Ako ne možemo da nađemo to,
možda možemo da smislimo način kako da njega spasimo...
Sigurno misliš na dečaka? Idi u krevet.
Ponestaje nam ljudi za stražu ovim tempom.
Ana.
Otvorićete sanduke, zar ne? -Da.
Vrati se u spremište i zabravi vrata.
Svi ste zarobljeni na istom brodu, g. Klemens.
Zaboravljate li da mora da se hrani zašto što ste me spasili?
Idem s vama. -Ovaj stvor je pobio većinu posade.
Onda zamislite šta će uraditi ako ga pustimo da se dokopa Londona.
Idemo.
Ako nađemo tvog đavola, hoće li ga meci ubiti?
Kontrolisao je moje selo generacijama.
Mislite li da znam kako da ga ubijem?
Nikad nisam voleo oružje. Hoću da uzmeš...
Da vidim. 6. jul. Privatni tovar poslat za Karfaks opatiju u Londonu.
Ne piše ko je vlasnik.
Rekao je Joni, i bio je pošteđen.
Bio je pošteđen. "U nevolji svojoj prizvao sam Boga,
i on me je uslišio. Iz utrobe groba za pomoć sam vapio,
i ti si čuo moj glas.
Kada si me bacio u dubine,
u srce otvorenog mora."
Zašto London? -Zato što u mojoj zemlji nije preostao niko da ga hrani.
Počnimo s ovim.
Zemlja. Ništa drugo do zemlja.
Ništa.
Ovaj izgleda drugačije.
Vidi.
Našli smo gde đavo spava.
"Vapio sam,
i ti si čuo moj glas."
Gospode... -Gospode. -Bože.
Bože.
Bože!
Desni čamac za spasavanje je nestao. -Ejbrams, vidiš li ga?
Ne. Ničeg nema ovde. Ničeg.
Ne.
Gospodine, pretpostavljam da niste čuli?
Bili biste dobar kapetan, g. Vojček.
Samo da smo videli London.
G. Vojček. Kako je Tobi? Hoćemo li mu odneti malo...
Šta se dođavola dešava na ovom brodu?!
Kapetane Eliot. Mi...
Umotali smo u platno Tobijevo telo, gospodine.
Mi smo prokleta posada, g. Klemens.
Na prokletom brodu. Mi više ne ucrtavamo svoj kurs.
Đavo ispod to radi. I svi mi znamo gde on planira da nas isporuči.
U pakao, g. Klemens.
Svakoga od nas, jedno po jedno.
Kapetane?
Mili Gospode...
uzmi ovog slatkog dečaka.
Neka nikad više ne bude gladan, nek mu nikad više ne bude hladno,
nek se nikad više ne plaši.
Ovaj svet je okrutan i bezdušan.
Neka Tobi pronađe bolji sledeći dom.
Amin. -Amin. -Amin.
Stanite.
Video sam da se pomera. Živ je.
Kapetane Eliot, dečak ne diše.
Nema otkucaja srca. Mrtav je.
Kapetane, treba da sednete. -Govorim vam, živ je. Pomerio se.
Kapetane Eliot, molim vas.
Ne!
G. Vojček, mogu li da razgovaram s vama?
Imamo plan. Ako možemo... -Video si što i ja i dalje želiš da planiraš.
Ovo nije Kembridž, astronome. Ne možeš da smisliš izlaz iz ovoga.
Bio sam jedan od prvih crnih doktora
koji je diplomirao medicinu na Kembridžu. Jesam li vam rekao to?
Blago tebi... -Prijavio sam se u sve najbolje bolnice u zemlji.
Odmah mi je rečeno da nema slobodnih pozicija.
Kopao sam i rukama i nogama za svoje obrazovanje,
međutim niko nije hteo da mi dozvoli da ga primenjujem.
Konačno mi je ponuđen posao preko pošte.
Kraljevski doktor rumunskog kralja Karola I.
Moje ime je nekako stiglo do njih.
Ali boja moje kože, kasnije se ispostavilo, nije.
Kapetan Eliot me je jednom za večerom pitao šta najviše želim.
Rekao sam mu da želim da svet ima smisla.
Treba mi da ovaj svet ima smisla, g. Vojček.
Ova zver, upamtite moje reči, to je zver...
Duboko u sebi, i meni to treba da ima smisla. Moram za znam zašto je
takva kakva je, i zašto to radi i šta radi.
A onda ću podsetiti zver da ona, kao i svet,
nemaju nikakvu kontrolu nada mnom. -A onda?
A onda želim da ubijem prokletinju.
Ako zabarikadiramo ovu kabinu, jedan dan daleko smo od Londona s ovim vetrom.
Ne možemo razviti još jedra, uz posadu kakva je.
Šta, hoćeš da čekamo, oči u mraku,
servirani i spremni za večeru? -Pobegao je od našeg oružja u noć.
Neće rizikovati direktan napad. -Bežao? Nije bežao.
Raspodeljivao je. -Raspodeljivao?
Po jednog svake noći.
Čim smo izašli na pučinu i više nismo mogli da uđemo u luku.
Sakrio se ispod palube, održavajući se na Ani do tada.
Ali sada nas ima tačno tamo gde nas želi, zar ne?
Kao što je rekao, London je samo jedan dan daleko.
Više mu ne trebamo. Moramo da ga ubijemo pre nego što se dokopa obale.
Ubijemo? Ne možemo čak ni da ga nađemo. -Ne, ne možemo.
Zato ćemo postaviti zamku. -Moramo da potopimo brod. S njim na njemu.
Da potopimo Demetru? Jesi li poludela? -U pravu je.
Postavimo zamku i ostavimo je na brodu koji tone.
Onda možemo pobeći na jednom od čamaca za spasavanje.
Ako je kurs ispravan, trebalo bi da možemo stići na obalu. -Ovo je moj dom.
I neću ga uništiti zbog ovog jebenog stvora!
Odrastao sam na brodu, g. Vojček. Poput ovog.
Moj otac je bio mornar čitavog života. Stalno mi je govorio da su
živi deo broda ljudi na brodu. Posada.
Priče. Sve ostalo su samo drvo i ekseri.
Ne!
Ovo je moj dom.
Moj je.
To ću ja.
Zabarikadiramo tovarni prostor, tako da ima samo jedan izlaz na palubu.
Kad padne noć, Ana će biti za kormilom. Kad dođe po nju,
imaćemo čist pogodak iz osmatračnice. Potopimo brod
i pošaljemo ranjenu zver u vodeni grob.
21. jul. 4. avgust.
Ne usuđuje se da pipne... Moraš odvesti Tobija kući. 1830...
Kapetane. -Ne, ljudi moraju da znaju. Dnevnici. Mora postojati zapis.
Demet je izgubljena, gospodine. Napuštamo brod.
Napuštate brod? -Da, gospodine.
G. Vojček ispod palube vrši pripreme trenutno.
Ostavićemo zveri brod koji tone kao oproštajni poklon.
On mi dolazi.
Šapuće mi iza mojih očiju.
On može da vrati Tobija. On ga je uzeo. Može i da ga vrati.
Kapetane, urazumite se. Znate da to nije moguće. -Tobi...
Tobi. Samo moram da odvezem Demetru do obale.
Žao mi je, g. Klemens. -Ne! -Kapetane. Videli ste ga kao i ja.
Znate duboko u sebi da to nije sve.
Kad sanjam, ponekad se setim ko sam bila. Pre njega.
Ali najčešće, pomislim na kutiju u kojoj me je držao.
Kako je svaki put dolazio do mene i zarivao zube u moje meso,
pio dok se ne zasiti, prljavština bi ušla u svežu ranu,
ispunjavajući me. -Ne možete da potopite Demetru.
Zamislite Tobijevo lice.
Njegov osmeh, njegov smeh.
I pomislite na tu prljavštinu koja i njega ispunjava, jer to đavo radi.
On uzima ono što je dobro i što volite,
iskoristi ga, izvrne, i istruli ga iznutra.
Nemojte mu dozvoliti da to uradi sećanju na vašeg dečaka.
Ja ću...
Isploviću brodom na pučinu.
A kad brod konačno ode...
čudovište nikad neće moći da stigne do doma koji sam poznavao.
Kojeg je Tobi poznavao. -Kapetane,
nema potrebe da ostajete na Demetri.
Kuda bih otišao, g. Klemens?
Mislite da će ovo upaliti? -Mora.
Eno je. Obala Engleske.
I izgleda da oluja duva. -Drži na oku palubu.
Ništa ne vidim.
Tišina.
Ne moraš da budeš ovde.
Mogla si da ostaneš ispod palube s kapetanom Eliotom.
Da ostaneš bezbedna.
Đavo i ja smo povezani. Dovoljno ste pametni da primetite.
Mogu da ga naslutim.
Da ga nekako osetim.
Isto i on.
Doći će po mene.
I dok je fokusiran na mene, znate šta da radite.
Gde je dođavola?
Šta je?
On zna, g. Klemens.
Dragi Bože. Ima krila. Stiže!
Molim te, Vojček! Vojček, pomozi mi!
Zaboga, preseci ga!
Vojček!
Vojček! Stižemo! -Ne! Spremite čamce za spasavanje!
Hajde!
Moramo da požurimo! Blizu smo obale!
Treba nam Vojček! I kapetan! -Pronaći ću ih!
Preseci konopce ako moraš, ali oslobodi ga!
Oprosti mi.
Vojček!
Gde si?
Vojček!
Ana. Kapetane.
Kapetane! Stiže!
Ana! Kapetane!
Gospode.
Odričem te se, đavole!
Odričem te se...
Kapetane.
G. Klemens. Obavestite ih, hoćete li?
Obavestite ih da sam opravdao zadato poverenje.
Hoću, kapetane. Obećavam.
Hoćeš da veruju da si Bog!
Obojica znamo da nisi!
Krvariš kao i svako od nas!
Spavaš u zemlji! Hraniš se!
Iznad svega, hraniš se! Hoćeš da te se bojimo!
Ispod, plašiš se! Plašiš se onoga što leži na drugoj strani
kao i svako drugo živo biće!
Ti si mi u glavi. U krvi.
Prokleo si me na pakao!
Kopile!
Ana! Ana, idi u čamac.
Ne plašim te se.
Hoćeš.
Umri, đavole!
Isuse. -Šta nije u redu? -Trči po mlađeg vodnika.
Reci mu da brod pokušava da se probije kroz jake talase.
Obala je tako blizu.
Blizu je.
G. Klemens.
Ne. Ne.
Znam danima.
Žao mi je. -Još jedna transfuzija... -Samo bi odložila ono neizbežno.
Oboje znamo to. -Ali mogu... Mogu... Samo... -Ne.
Ne želim da postanem...
Ceo život...
moj narod, đavo,
birali su umesto mene.
Ja biram ovo. Niko drugi.
Spasila si me. -I vi mene.
Sve o brodu duhova kod Vitbija. Nema preživelih. A vi, gospodine?
Da li želite Dejligraf? Kupite novine, samo dva penija.
Sve o brodu duhova kod Vitbija. Nema preživelih.
Stigao sam u London.
Stvorenje je u lovu na krv negde u gradu,
ali znam gde spava tokom dana. -Karfaks opatija?
Vi ste novi vlasnik? -Ne, gospođice. Samo je tražim.
Do opatije treba par sati kočijom odavde.
Pada mrak u vresištu. Na vašem mestu, sačekala bih do jutra.
Gospođice, i ja sam to isto mislio.
Konačno sam video istinsku tamu
koja živi ispod površine ovog sveta,
zlo koje ni nauka ni razum ne može objasniti.
Ipak video sam njegovu lepotu i one spremne da daju sve da to zaštite.
I tako progoniću ovu poganu zver.
I kunem se onima koji su dali svoje živote
da ću eliminisati ovu pošast i poslati je nazad u pakao.
Preveo: Bambula
BAZIRANO NA DNEVNIKU DEMETRE IZ DRAKULE BRAMA STOKERA
Preuzeto sa www.titlovi.com