www.titlovi.com
Sjetimo se energije. Amerika je dobila rat.
Depresija je prošla. Žrtvovanje je prošlo.
Razvoj života je bio zarazan.
Slavili smo trenutak kolektivne opijenosti koju više nećemo doživjeti.
Ništa slično u narednim godinama, sve od djetinjastva, pa do večeras,
45. okupljanja naše srednje škole.
U 30-oj, ili 40-oj, okupljanje starih školskih drugara bi bila stvar
u koju se ne bih miješao. Ali u 62-oj me vuče.
Kao da bi u gomili poluzaboravljenih lica bio bliže tajni važnih stvari.
Trik koji pretvara prošlo vrijeme u sadašnje.
Svid. Svid Levov.
Ratnih godina je ovo bilo magično ime u našem komšiluku.
Od nas par nepristranih studenata u pretežno Židovskoj javnoj školi,
nijedan nije imao vikinšku masku tog plavookog heroja, Svida.
Stariji brat mog najboljeg prijatelja Džerija,
rođen kao Simur Irvin Levov,
je najveći školski sportista kojeg je Nju Džerzi vidio.
Gledajući Svida, ljudi su zaboravljali kakve su stvari bile.
Mogli smo zaboraviti rat.
Svid je otišao u marince '44,
stižući na kraj borbi i vratio se kući Don Dvajer,
kćerke vodoinstalatera iz Elizabeta,
koja je stigla do izbora za Mis Amerike u Atlantik Sitiju.
Nežidovka. Svid je uspio.
Ali prije nego što je trebao oženiti Don, morala je proći veliki test.
Morala je upoznati starog, Svidovog oca.
Lu Levov, osnivač i vlasnik "Njuark rukavica za dame".
Želi te pitati par stvari. To je sve. -To je sve?" Zar ne možeš ti odgovoriti?
Želi te upoznati i težak je čovjek, ali ako budeš jaka...
O, Svid.
Poštovaće to i poštovaće te zbog toga. Ja ću biti tu.
Don, pređimo na stvar. Šta tvoji pričaju o Židovima?
Porodica mi ne priča o Židovima. I nije mi to samo izgovor.
Ne pričamo ni o čemu. Ali udati se za Židova i nije nešto posebno.
Sve do problema kako odgojiti djecu. -Htjela bih da nam se djeca krste.
Krste? Ne.
Krštenje sapire izvorni grijeh. Bez njega idu u limbo ako umru.
Za limbo ne znam, ali krštenje ne dopuštam. -To mi je važno, g. Levov.
Svi sakramenti su važni. Pričest, euharistija. -Šta je to?
Pa, svi kleče i jede se tijelo Hrista.
Toliko daleko ne idem. Žao mi je.
Imam ogromno poštovanje, ali unuk mi neće jesti Isusa.
Mogu ti dati Božić. -A Uskrs? -Hoće Uskrs, Simure? -A katihizis?
Ne. Šta god to bilo. Sad moramo popričati o bar-micvi.
Zašto ne pustimo da ono odluči. -Dijete ne može odlučivati.
Ne želim bar-micvu. -Onda ništa od dogovora. -Tata! -Hoće da dijete odluči?
Dijete ne može odlučivati. -Onda ga nećemo imati.
Možemo se vjenčati, ali nećemo imati djecu.
Gđice Dvajer, lijepi ste kao slika. Čestitam na onom koliko ste dogurali.
Roditelji mora da su vam ponosni. Ali mislim da se moramo rukovati
i da svi krenu svojim putem. -Ja ne idem.
I nisam slika. Ja sam ja. Ja sam Meri Don Dvajer i volim vašeg sina.
Volim ga. Zato sam ovde.
I zato vas molim...
Nastavimo.
I tako je stari izgubio.
Za par godina, Svid je preuzeo fabriku rukavica. Razvio je.
Putovao je na posao iz kuće koju su on i Don zajedno izgradili,
48 km zapadno od Njuarka, van predgrađa, u bogatom Old Rimroku,
gdje su odgajali njihovo dijete, kćerku Meri.
Grofe! Gdje si?
Grofe!
Čujem ga. -Grofe! Ovde smo!
Grofe! Dođi.
Peni, Ras, kako je? -Kako porodica, g. Levov? -Jako dobro, hvala.
Prijatan vam ostatak dana. -I vama, g. Levov.
Nešto mu se osmjehivalo.
Mislio sam da će uvijek biti ovako.
Tatice! -Život bi otvorio ruke i prešao bi sve prepreke.
Ipak je on bio Svid.
Džeri Levov.
Bože, Nejtane.
Nisam te očekivao ovde. -Ni ja tebe.
Bio sam siguran da će ti ova sentimentalnost biti odbojna. -I jeste.
Ova nostalgija, sranje.
Hoćeš da nađemo neko mjesto? -Naravno.
Zašto si ti došao?
Od svih dostupnih oblika sranja,
na ovom je najmanja šansa da dođe do uznemirujućeg iznenađenja. -Ti ih voliš?
Valjda.
Jesi li vidio izložbu koju imaju za tvog brata?
Kao što rekoh, nisam za nostalgiju.
Imali smo otprilike 10 godina i išli smo gledati njegov trening.
Vodio je loptu, a njegovi saigrači su ga oborili i nagomilali se na njega.
Ja i ti smo se na trenutak zabrinuli. -Za Svida? Nikad.
Bili smo. Jer su ga jako oborili.
Ali je ustao i otresao prašinu sa sebe.
I dok je kasao, okrenuo se... Meni, bratovom prijatelju.
Bio sam niko. I rekao je:
"Košarka nikad nije bila ovakva, Skipe".
Da, tako je. Zvao me Skip.
Brat mi je mrtav.
Zato sam i došao sa Floride. Na sahranu.
Ne zbog ovog okupljanja. -Svid je...
Je duša od čovjeka čija je sudbina bila da ga sjebu neke budale.
Moj brat, kakvog nema u državi, umiješao se u rat koji nije započeo.
Džeri...
Nemam pojma o čemu pričaš.
Ne znaš? Jesi li bio živ 60-ih?
Nisam bio ovde. Bio sam, znaš... Bio sam van zemlje većinu 60-ih.
Izgleda si zadnji koji to čuje. Slavni pisac, zadnji koji čuje veliku priču.
Kakva je to velika priča?
Znaš da su on i Don imali dijete. -Pisao si mi nakon što se rodila.
Bila je preslatka kao malena. Mucala je. To nije ništa. Dođavola s tim.
Ali kad je Meri odrasla...
Rekao sam mu: "Pusti je".
"Inače ćeš i ti strunuti i oduzeće ti život". Ali nije mogao.
I sad sahranjujem brata. Bila je dobro dijete.
Džeri je imao pravo.
Eto mene, slavnog pisca, zadnji saznajem priču.
Ali sad sam htio sve. Htio sam čuti šta je bilo od čovjeka
od kojeg smo očekivali sve.
Našeg heroja. Našeg Kenedija.
Deda.
Deda. -Šta je, Meri?
Lejdi Džejn će dobiti tele.
Nadam se da je junica. -Šta je junica, srce? Govoriš to momku iz Njuarka.
Djevojčica, deda. -O, djevojčica.
Kladim se da će biti ista kao Grof.
On ju je uzjahao.
Uzjahao? Tako priča jedna djevojčica? -Tako se kaže. -Šta bi trebala reći?
Vodi ljubav? To je krava. -Šta će mom sinu krave?
Zašto živite daleko od civilizacije? Bez uvrede, gospodine i gospođo
Orkut, ali budimo iskreni. Ovde su sve teški republikanci. -Istina.
Lu, ne počinji. -Šta sam rekao? U sred ničega smo.
Ovo je država Ku-Kluks klana. -Tata, hoćeš li prestati?
Ni ja ne znam zašto mi brat živi ovde,
ali par krava ne čini ovo Misisipijem. Ovo je okrug Moris.
Deda! -Džeri je u pravu, tata. Niko više ne razmišlja kao ti.
Možemo živjeti gdje hoćemo. Ovo je Amerika.
Njuark je u Americi. -Deda! Da, mila, da, srce.
Dođi u štalu da vidiš Grofa. Čekaj samo dok ga upoznaš. Tako je...
Obožavam Meri. Mislim da je posebna.
Hvala vam. -Svi je obožavamo. -Rekla nam je da voli dolaziti ovde. -Veoma.
Ponekad je pitam,
"Meri, šta misliš koja bi se užasna stvar desila da prestaneš mucati?"
"Šta misliš kako bi bilo tvom ocu i majci kad bi prestala?"
Ali ona ne može prestati.
Mislim da je njeno mucanje strategija. -Za šta?
Za izbjegavanje takmičenja sa prelijepom majkom, misicom Nju Džerzija,
jer je osvojila zgodnog oca.
Ovo je sve zbog izgleda? -Doktorice... -Šila.
Šila, mucanje nije nešto što Meri odabire.
Zbog njega pati. -Možda korist prevagne nad patnjom.
Ubija nas gledati je. Ubija Merijinu majku. -Možda je to jedna od koristi.
Jeste li razmišljali kako je sigurno teško za Meri,
odrastati kao kćer nekoga ko je imao toliko pažnje,
za nešto trivijalno poput ljepote? Možda je razlog Merijinog mucanja
da je ljudi ne pitaju,
"Želiš li biti misica kao tvoja mama?" -Ko je pita to? Niko.
Ja nisam mis Nju Džerzija, za Boga miloga. Majka sam joj.
Radi se o tome da je u visoko stresnim,
savršenim porodicama, vi... -Ko kaže da smo visoko savršena porodica?
Obična smo porodica. -A fiziološka osnova za njeno mucanje?
Čitao sam članak u kojem... -Mogu vam dati organske teorije ako to želite,
ali tu nisam najučinkovitija.
Rekao sam ti da obuješ cipele. -Nisi mi rekao
koliko je kamenje oštro.
Nemoj! Tata!
Ličim li na Odri Hepbern?
Još bolje. Ličiš na Meredit Levov.
Da li ti...
... nedostaje mama?
Itekako. -I meni.
Htjela je doći. Nije mogla. -Znam.
Lejdi Džejn će se oteliti svaki čas. Mama mora biti tamo.
Da, tata, znam. -Doći će drugi put.
Je li ti bilo lijepo ovde?
Sa tobom? Užasno.
Pričuvaj ovo za mamu.
Tatice...
Poljubi me.
Ne,
poljubi me za pravo.
Poljubi me kao što ljubiš mamu. -Ne!
I popravi haljinu.
Izvini, kolačiću.
Zaslužila sam to. Isto je i sa prijateljima u školi.
Započnem nešto i...
... preteram i zanesem...
Sve je u redu sa tom curicom. Jezik joj je brži od pameti. To je sve.
Eto, uštedio sam ti novac za psihijatra,
jer se radi samo o tome. -Želimo joj samo pomoći!
Pomoći? Dajte joj malo vremena. Neka joj jezik sustigne pamet. Ostalo će doći.
Fredi, je l' nešto nije u redu sa mašinom? -Povremeno trzne.
Ne. Izbacivaće pokvarene šavove. Šalji je u radionu.
Vidiš li mi sina, Vik? Od 100 mašina uzme onu pokvarenu. Ima njuh za to.
To je naslijedio od tebe, Lu.
Kako si, tata?
Ne moraš dolaziti svaki dan. -Ko dolazi svaki dan? Ja ne.
A šta drugo da radim?
Satnice, gospodo. -Hvala, Viki. -Viki, sin mi pokušava reći da ne dolazim više.
Nisam rekao "više", nego da ne dolazi svaki dan. -Lu, ti si ovo izgradio.
Napravio si nam svima dom. Gdje drugdje pripadaš? -To je moja poenta.
Izvoli. -Hvala. -Završila si sa knjigom o mucanju?
Jesi li zapisala sve riječi na koje si stala danas? -Hoćeš provjeriti?
Ne ako kažeš da si završila. -Učiteljica mi ne vjeruje dok ne provjeri.
Učiteljica kaže da imaš crtu tvrdoglavosti.
Meri, zašto to govori?
Zbog zadaće.
Razred je morao dati odgovor na pitanje, "Zašto smo ovde?" Meri je napisala...
Meri mi sama može reći. -Izvini.
"Zašto su majmuni ovde?"
To je to? -Naterala ju je da ponovo napiše.
Pa sam napisala,
"Zašto su...
... kenguri ovde?"
Prošle sedmice ih je pitala, "šta je život"? -To pitaju u školi?
Šta si ti odgovorila?
Ne sjećam se. -Sjećaš.
"Život je kratki period vremena
u kojem si živ."
Tatice, razumiješ li?
Mislim da razumijem.
Zauzeo je pozu lotosa i drugi sveštenik je prišao
i polio ga benzinom. Veoma krhki starac, u 70-ima, Kuang Duk.
O, Bože. Šta je ovo? -Monah se zapalio i jednostavno sjedio.
Meri ne bi trebalo da gleda ovo. -Ne.
... miris benzina i zapaljenog mesa u zraku 10 minuta.
Sveštenici i kaluđerice bespomoćno su jaukali...
Zašto se taj jadnik... Zašto se taj jadnik zapalio?
Taj dragi čovjek i ti dragi ljudi. -To je je jako daleko, dušo.
Zar niko ne mari? -Naravno da ljudi mare.
Zar niko nema...
Zar niko nema savjest?
Ti imaš savjest -Kolačiću.
Ne plači.
Izgledaju li dobro, tata? -Imaš dara. Ako ne završiš kao senator Nju Džerzija,
bićeš odličan kuvar za brza jela. -Radije bih kuvala.
Sjajno.
Ovim si postala prvi Levov koji može spremiti jestivu hranu.
Sve dok su to hamburgeri.
Šta fali hamburgerima? To je američki klasik.
Ovde sam da vam pričam o Vijetnamu.
Kad smo već kod američke klasike.
Eto klasičnog američkog šupka.
Gade nam se politička ubistva između država.
Jebeni lažov! -Bolji je od svog protivkandidata.
Beri Goldvater bi nas sve pokopao.
Jebeni ludak.
Lindon Bejns
"palitelj djece" Džonson.
Šta se dešava? -Lindonova pres-konferencija.
Nije da se ne slažemo. Svi smo protiv rata u ovoj porodici.
Bešćutni, jadni, drkadžijo. -Prestani. Molim te.
Šta vas briga za rat? Vi ste zadovoljna srednja klasa.
Neki bi bili sretni da imaju takve roditelje.
Meni nije dovoljno ispran mozak da budem jedna od njih. -Meri.
Don. -Ne govori meni, već njoj.
Reci joj da bude civilizirana. -Ne govori šta da radim. -Majka sam ti.
Mogu i hoću ti govoriti šta da radiš. -Gasim ovo. -Naravno, ugasi.
Demokratska republika Hanoj bi mogla izgoriti,
a mama bi samo brinula o kravama. Ne diraj me. -Ne mogu ovo podnijeti.
Ti nisi samo protiv rata, već protiv svega. -A ti si za...
... krave.
Ne znam zašto se okrenula protiv mene.
Je li zbog njenog mucanja? Je li ljuta što ne može naći prijatelje?
Sprijateljila se sa onim iz Njujorka.
Ko je ona?
Mislila sam da je pametna. Postaje glupa, Simore.
Ne. Ona je samo dijete sa jakom voljom, jakim idejama.
Nije baš dobro razrađeno... -Braniš je. Ona me mrzi. -Don.
Priča sa mnom kao... ne znam.
Bez poštovanja.
Da sam ja pričala sa svojom mamom tako, znaš li šta bi mi otac uradio?
Prebacio bi te preko koljena. -Misliš da je smiješno?
Moram ići po nju na stanicu.
Ne mogu vjerovati da smo je pustili u Njujork.
16 joj je godina. Ne znamo ni sa kim je.
Ne znamo ko su joj prijatelji. -Ona ih voli, oni vole nju.
To je važno. -Ne sviđaju mi se one brošure koje joj daju.
Koje brošure?
U njenoj sobi.
NE RATU
LJEVIČARSKO SLOBODNO NOVINARSTVO
PROTIV SVEGA SMO DOBROG U AMERICI. PALIĆEMO I UNIŠTAVATI!
Policija i vatrogasci su na oprezu
dok crni demonstranti izlaze na ulice Njuarka
zbog navodnog napada na taksistu, Džona V. Smita.
Trebala si doći u 08:00 sati.
Bila si umješana u nešto političko tamo. -Sve je politika.
Pranje zuba je politika. -Ljudi koji su protiv rata. Njih viđaš?
Oni su ljudi koji ne vjeruju u rat. -Ne vjerujem ni ja. -U čemu je onda problem?
Ne želim da se miješaš u stvari koje ti mogu naškoditi na upis u koledž.
Prijatelji su mi bili na koledžu.
Napustili su ga zbog tretmana prema studentima demonstrantima.
To su oni? Izbačeni sa koledža?
Oni su samo moji prijatelji.
Zar ne možeš vjerovati da imam prijatelje? -Naravno da vjerujem.
Hoće da prenoćim. -Ne! I ne pomišljaj da prenoćiš
sa ljudima koje mi ne znamo, inače više nećeš ići.
U šta ti onda vjeruješ, tatice? -Ovde nije riječ o politici.
Imam odgovornost prema tebi, ne prema ratu. -Znam.
Zato i moram u Njujork jer se tamo ljudi osjećaju odgovornim.
Odgovorni za razaranje vijetnamskih sela, beba.
Ali ti ne mariš. Ni majka takođe.
Niko u našoj porodici i ovom jebenom gradiću ne mari.
Gospodine, hoćete li otići do auta. Morate se maknuti sa ulice.
U toku je policijski sat. -Policijski sat?
Kakvo je to fašističko sranje? -Meri.
Imamo puno problema večeras. Policijski sat štiti ljude.
Od čega? I treba da se bune. -Izvinite, pozorniče. Oboma nam je žao.
Nije mi žao, jebote. -16 joj je godina.
Ako ih imate kod kuće, shvatićete. -Nemam.
Da.
Stotine demonstranata se okupilo kod 4. policijske stanice
gdje je taksist Džon V. Smit pritvoren
nakon što ga je navodno pretukla policija,
koja ovo zove, izolirani incident. Mještani pozivaju na nasilnu odmazdu.
Više vijesti u nastavku. A sada, naš uobičajeni program.
Gubite se odavde! Ulice narodu! Moć narodu!
Odjebite kući! -Crna snaga! Crna snaga!
Gubite se odavde!
Isuse, Meri.
Otac ti je zvao sa Floride. Želi znati jesu li blizu fabrike. -Vidjeću ujutro.
Nećeš na posao sutra. Ne dok traje pobuna.
To nije pobuna. Već revolucija.
Ljudi ustaju za svoja prava. -Ako ćeš ih braniti, pridruži im se onda.
Dobra ideja. -Guverner je zvao Nacionalnu gardu.
Naravno. Šta drugo može? -Može tretirati crnce kao ljude, eto šta.
Nema crnaca u gradskom odboru, siromaštvo, nezaposlenost.
80% crnaca nam radi u fabrici. Ponosimo se tim. -Zaboravih.
Ti si heroj.
Halo? -Simore? -Viki? -Loše je. -Šta je?
Nikad nisam vidjela ovako nešto loše.
Biju ih i vuku po zemlji. O, Bože.
Snajper!
Viki! -Ljudi pucaju! Policija i vojska puca.
Ljudi su poludjeli.
Hvala.
Hvala, gospodine. -Ideš u rat? -Tako je kako je.
Ne, nije. To su izazivači nevolja. Zato, promisli.
Ovde si da očuvaš mir. To znači da čuvaš ljude i imovinu ovog komšiluka.
Ja kažem da promisliš! Razmisli prije opucaš nekom po prozoru.
Viki. -To nisu snajperi, već ljudi.
Dobri ljudi koji žive ovde. Ljudi poput tvoje majke i oca.
Eto ko živi gore. Ovo je njihov dom.
I živjeće dugo nakon što ti odeš.
Ovo je njihov dom. Ne tvoj.
Odlično obavljeno. -Samo kažem onako kako je.
Večeraš će biti loše? Je l' čuješ? Idi kući. Povedi sve sa posla i idite kući.
Vi ostajete. Ne govorite da će biti loše.
Neće biti sigurno ni za koga, ni za vas. -Biće sigurnije ako je neko unutra.
Onda ću ostati i ja.
Ja ću to. -Ne, ja ću staviti. -Viki. -Pucaju vani. -Ja ću.
Meni se obraćaš?
Rekao sam da se ne mičete! Neka se tvoji ljudi povuku!
OVDE RADE CRNCI
Šta hoćeš? -Smanji to.
Sredio si se za glupu...
... nagradu koju su ti dali?
Očekuješ da ti i ja...
... čestitam?
Za šta si dobio nagradu? -Nismo zatvorili nakon nemira.
Ljudi su dobrodošli na posao. Gradonačelnik je smatrao da je to dobro.
Da su i drugi trebali uraditi isto. Bila je ceremonija u njegovom uredu.
Čestitam,
Svide.
Volio bih da si i ti došla. -Ja...
... bih to jebeno mrzila.
Jesi li razmislila o onom što sam te pitao?
Da idem u privatnu školu? -Ako ti se ne sviđa ovde sa nama.
Samo želim ići vikendom u Njujork.
Ne. Nisi došla kući zadnji put. Znala si pravila.
Nisam mislila da će me rođeni otac držati kao zatvorenika.
Meri.
Imam ideju za tebe.
Razmišljao sam i imam ideju.
Hoćeš da protestvuješ protiv rata. Protestvuj ovde u Old Rimroku.
Šta da radim? Da marširam pored pošte? -"Vratite rat kući?" Zar to nije slogan?
Dali su mi ovu nagradu. To je glupa plaketa, ali znači jednu stvar.
Ako se zauzmeš, ljudi to primjete.
Ako se svom snagom usprotiviš ratu ovde...
I ovo je dio Amerike. -Čitaj Marksa.
Revolucije ne počinju na selu.
Ne pričamo o revoluciji. -Ti ne pričaš.
Razmisli o ovome.
Siguran sam da je sa prijateljima u Njujorku. -Da zovemo policiju?
Ne, dajmo joj još vremena.
Svide...
Misliš li...
Pošta...
Misliš li da je Meri...? -Ne. Nije moguće.
Rekao si joj da donese rat kući. -Samo smo razgovarali.
Nadam se.
Nalog? Koliko si lagao da ga dobiješ?
Obavještajac je potvrdio da su ti kćerka i mlađa žena
postavile bombu u poštu. -Obavještajac? Ko je on?
Zna li ti kćerka Rasa Hemlina, skladištara? -Svi ga znamo, Peni.
Znaš li da je on mrtav? -Znam jer je bilo na radiju. To nema veze sa...
Otvori to.
Šta moja kćerka zna o dinamitu? -Gđo Levov. -Ona je djevojka.
Ona je srednjoškolka. Nije ona napravila bombu. Ne zna ni šta je bomba.
Otkud vam pomisao da je napravila bombu, ili ubila nekoga?
Gdje je ona? -Ne znam.
Obmanjena je. Obmanjena je!
Zašto svi tvrde da je uradila to kad nije?
Obmanjena je i oteta.
Neko joj upravo sada ispire mozak. -Moramo je naći...
Nema ona veze sa tim! Kćerka mi nije mogla imati veze sa tim!
Zašto je onda pobjegla? -Možda i ne zna da je tražite.
Znate već da su je odveli na tajno mjesto? -Simore. -U redu je. Koji, oni?
Rekli ste da ima političke prijatelje u Njujorku.
"Protiv svega smo dobrog u Americi. Pljačkaćemo i paliti". I tako dalje.
To je natpis na zidu. Sigurno se nalazi na zidovima mnoge djece.
Ne u Old Rimroku. Ne u... "Našem jebenom gradiću".
Šta to čitaš? -Kćerka ti muca? -O, Bože. Kakve to veze ima sa bilo čim?
Policajac iz Njuarka je to uveo u zapisnik prije 2 mjeseca.
Bili ste tu. -Isuse. To? -Da, to. I par
stvari koje su spomenuli njeni učitelji.
Svid! Mi smo porodica, eto ko smo.
Imaju pravo biti ovde. Porodica su mi. -Simore. -Mama.
Naša prelijepa djevojčica. -Znam. Tata. -Otkud ovo?
Hoćeš li mi reći? -Lu.
Nateraj ih da prestanu. Kažu da je Meri uradila to. Nateraj ih da prestanu.
Nije Meri. Niko ne zna da je ona. -Tako je. Niko.
Neka pričaju. Ti si majka. -Ona je djevojčica. -Možda više i nije.
Reci im, Lu. -Hoću. Sve će biti u redu.
Hoćeš li biti dobro?
Rekli smo da ćemo uraditi ovo. Hajdemo.
Peni...
Imamo vijesti poput ostalih, poput tebe.
Žao nam je.
Don i meni je žao tebe, tvog sina, djece,
zbog ove užasne situacije...
Šta god da se desilo...
Šta god je Meri uradila, ili nije, krivim sebe.
Gđo Hamlin...
Peni.
Ne znam razumijete li, jer Meri...
Pa,
teško je ovo reći, ali ako je Meri ovo uradila, onda je to moja krivica.
Mislim da sam postupio kako treba. Odgojio sam je najbolje što sam mogao.
Mislim, vi ste roditelj. Znate kako je teško,
a onda se nešto dešava sa djecom. Iz njihove unutrašnjosti.
Kako znati šta treba uraditi?
Pokušavaš. Voliš ih.
I ja još uvijek volim svoju kćerku.
Možda ovo ne bih trebao reći, ali u ovom trenutku je volim više nego ikad.
Patim za njom više nego... -Ne krivim vas, g. Levov.
Ne krivim ni jedno ni drugo.
Niste vi kupili dinamit i napravili bombu.
Niste je vi postavili.
Žao mi vas je oboje.
Vas dvoje...
... ste žrtve tragedije koliko i mi.
Izgubila sam muža.
Djeca su izgubila oca.
Ali razlika je u tome što ćemo
mi preživjeti kao porodica,
voljena porodica.
Preživjećemo nepovrijeđenih sjećanja
i sjećanja će nas održati.
Ista smo porodica kao i kad je Ras bio ovde
i preživjećemo.
U tome je razlika.
Policija je proširila pretragu zbog nestale tinejdžerke, Meredit Levov,
zbog umješanosti u bombardovanje pošte.
Gdje je ona?
Svid.
Doni.
Želim da dođe kući odmah.
Odmah.
Sad. Sad.
Sad. -Mila. -Sad.
Bile su tri eksplozije. Gradska vijećnica je potpuno uništena.
Da je još neko bio unutra... -Dvije odbjegle žene su mlade i bijele...
Je li jedna od njh Meri? -Zašto da ne? -G. Levov, prošlo je godinu dana.
Bombe koje su pravili su cijevi napunjene dinamitom.
Bomba koja je raznijela Hamlina je upravo to. Cijev punjena dinamitom.
Znamo jednu od nestalih žena.
Roditelji su joj vlasnici zgrade. Oni na Karibima hvataju boju
dok njihova jebeno bogata kćerka raznosi ljude bombama.
Ali ne znate identitet druge. -I prema tome bi to trebala biti Meri?
Idite kući, g. Levov. -Ovo je moja kćerka. -Mi ćemo vam reći.
Nećete! Ne govorite nam ništa! I prestanite nam prisluškivati telefon!
Nema ničega.
Postoji jedna stvar, ali to je ništa. -Šta?
Neko ju je vidio na željezničkoj stanici. -Ovde u Njuarku? -Nema smisla.
Mislili smo da je već daleko. Istražili smo to i nije vodilo ničemu.
To je bilo prije par mjeseci.
Iz Njujorka stiže ekspres u 5:30 na stazi 2.
Ekspres iz Njujorka stiže u 5:30 na stazi 2.
Rita Koen. -Sa "Varton poslovnog koledža".
Radim disertaciju o industriji kožnih rukavica ovde u Njuarku.
Bila bih zahvalna na svemu čemu me možete naučiti.
Hajde, osjetite.
Ovčja koža. Kabreta.
Divna je. -Šalju se iz istih luka iz Afrike stotinama godina.
Želite učiti o rukavicama? Napravićemo vam par. -Ovde? Sada?
Dajte. Pretpostavljam da ste četvorka.
Da vidimo koliko dobro pretpostavljam.
Četvorka je. Za damu ne može manja. Sve manje je dječije.
Hari, napravi četvorku za ovu mladu damu.
Svjedočite poslu koji izumire, gđice Koen.
Je li? Izvinite, nisam znala. -Ne mi. Da kucnem u drvo.
Ne, još uvijek imamo velike nalogodavce. Bendel, Mejsis.
Mislio sam na cijelu industriju. Svi idu u Hong Kong, Portoriko.
Da smanje troškove rada. -Tačno. Svi ispaštaju.
Nekada je žena imala 10, 12 pari rukavica. -Zamislite.
Ove su za vas, gđice.
Polako. Prvi put uvijek polako.
Osjetite kako se širi kad sklopite pesnicu.
Hvala vam.
Ona hoće svoj Odri Hepbern album.
Pričaj sa mnom. -Ne blizu kuće. -Svid, o čemu je riječ?
Imam nešto od Meri.
Dobro je? Gdje je? -Ne znam, ali ta osoba,
izgledala je mlađe od Meri i želi da se sastanemo sutra.
Meri? -Ne, Rita. Želi da se nađemo na parkingu u centru.
Dala mi je uputstva. "Vozi kroz park. Neka te niko ne prati".
Hoćeš li reći agentima? -Ne znam. Ne znam šta da radim.
Znala je za slike Odri Hepbern. Za knjige o mucanju, balet, krave.
Ova cura bi nas mogla odvesti do Meri.
Gdje su krave?
Šta? -Krave? Gdje su?
Prodala sam ih. -Zašto bi prodala svoje krave?
Ne smiješ reći agentima, Svide.
Radi sve što ta cura kaže.
Molim te.
Zašto nosiš Merijin kaput? -Dala mi ga je.
Sad mi sigurno...
Sad mi sigurno možeš reći nešto o Meri.
Sigurno ne mogu. -Volio bih razgovarati sa njom. -Ona ne bi sa tobom.
Mrzi te. -Mrzi li? -Misli da treba da budeš upucan.
Čak i to?
Svid Levov.
Koliko plaćaš radnike u svojoj fabrici u Portoriku?
Nemam fabriku tamo. Ostao sam ovde. -Koliko plaćaš žene da oslijepe
šijući rukavice za dame u Bendelu i Mejsisu?
Vidjela si kako su radnici nesretni. Rade 40 godina za mene. Iskorištavam ih.
Ko si ti? Ne znaš o čemu pričaš! -Ti posjeduješ svoje ljude, koristiš ih,
spavaš sa njima i kad završiš... -Molim te, ne zanimaju me tvoji klišeji.
Samo želim da mi kažeš gdje mi je kćerka! -Ona te više ne želi vidjeti.
Ni onu majku. -Ne znaš ti ništa o njenoj majci.
Lejdi Don? Lejdi Don gazdarica?
Znam sve što treba znati o lejdi jebenoj Don.
Stidi se svog porijekla pa je postala jebena gazdarica
i pretvorila kćerku u pomodarku? -Pomodarku? Čisti balegu od 6. godine.
Vozila je traktore. -Sve je to laž.
Kćerka misice i kapitena fudbalskog tima?
Kakva je to noćna mora za curu sa dušom? -Don nije misica. Radi na farmi.
Laž. Radi na farmi kao gazdarica iz više klase! -Otac joj je bio vodoinstalater!
Deda joj je bio irski mljekar! Ovo je ludost! Gdje mi je kćerka?
Neko je mrtav! Kćerka mi je optužena za ubistvo!
Stvarno te to zabrinjava?
Znaš li koliko je Vijetnamaca poginulo dok smo pričali ovde?
Vrati mi je! -Ona nije stvar!
Više je ne posjeduješ. Kao tvoju fabriku ili jebeni auto.
Gdje je ona, gđice Koen?
Gdje je ona? Cura nam je jedina veza.
Pustio si je? Zašto si to uradio?
Ona je dijete. Znam da mogu da je zavitlavam da dođem do Meri.
To je glupost. Idi na policiju. Na FBI. Sve im reci. -Ne.
Ne? Jesi li uzeo barem broj od djeteta? -Nije to plan. Ona će kontaktirati mene.
Ako bude htjela. Nemaš ništa.
Dr Levov? -Šta je? Ne trebam te. -Ali... -Skočite u jezero, sestro, molim vas.
Moram ovo učiniti, Džeri. Da samo vidiš Don. Brine me. Ovo mora upaliti.
Rita nas mora odvesti do Meri. Rita i ostali. -Koji drugi?
Oni koji je drže. Oni je kontrolišu. Ako je ona raznijela Hemlina,
onda su je oni naterali. Zar ne vidiš? -"Ako je to uradila"? To se pitaš?
Kakav si to čovjek? Idi na FBI. Čuješ li?
Ne. I ne smiješ nikome reći šta sam ti rekao.
Obećaj mi.
Dobro.
Dobro jutro, dečko.
HOTEL ALBOU 08:30 SOBA 568
Uđi.
Osjećaj se kao kod kuće.
Donio sam novac, gđice Koen.
10.000 dolara u malim apoenima. Gdje mi je kćerka?
Ne pravi se glup, Svid. Došao si da me jebeš. -Šta?
Molim vas, ako imate imalo saosjećanja kroz ono što ostali prolaze...
Pitaj koga hoćeš. Zašto je sredovječni kapitalist
došao u hotelsku sobu da vidi mlado dupence?
Reci.
Reci to. "Došao sam da te jebem".
Hoćeš li prestati? -22 mi je.
Radim sve.
Radim sve to.
Ne bojiš se valjda?
Za velikog momka poput tebe ja sam malen zalogaj.
Stub.
Stub jebene zajednice, Svid Levov.
Daj da vidim stub. -Šta je cilj ovoga? -Da ti predstavim stvarnost.
I to neće biti piknik.
Reći ću ti gdje ti je kćerka. Prvo ćemo se pojebati,
a onda ću ti zakopčati rajsferšlus i odvesti te do nje.
Moja kćerka nema veze sa ovim. Nisi dobra ni cipele da joj brišeš.
Nema ona veze ni sa tobom, ni bombom.
Evo.
Stavi ga tu.
Znaš li koje je veličine? Hajde da vidimo koliko dobro pretpostavljaš.
Pretpostavlja da je 4. Za dame je to najmanja.
Ubaci ga.
Ali polako. Prvi put uvijek polako.
Ovo nema veze ni sa čim. -Ti veliki, izviđaču.
Želiš znati kakve ovo veze ima sa onim što se dešava?
Okusi.
Okusi i znaćeš.
Želiš li znati kakvog je ukusa?
Istog ukusa kao kod tvoje kćerke.
Bježi sa ulice, klaunu! -Koji kurac radiš?
Kad sabereš, kćerka ti je maloljetna i ide psihologu godinama.
To je dokaz psihičkog stresa. Očito nije imala namjeru da ubije bombom,
ne u ta doba ujutro. Štititi je od nas nije pametno.
Prilično je glupo ako razmisliš. -Šta hoćete od mene? -Ništa.
Opis cure koji ste dali, Rite Koen, ako se zove tako. To je u redu. Možete ići.
Zna li gđa Levov šta se ovde desilo danas? -Da, zvao sam je. Razočarana je.
Ovo nam je bila jedina nada. -Trebali ste zvati nas.
Sve što ste uradili, uradili ste krivo.
Od kada?
Molim? -Od kada sam radio krivo?
Na to će te pitanje sami morati odgovoriti.
Simore.
Otkad je ovde? -Ne znam. Nisam vidjela kako ulazi.
Ne pušta me blizu i nisam je htjela uplašiti.
Izvinite.
Pa? -Don!
Dobro je, dobro.
Prestani. Prestani.
Nemoj.
Bojim se.
Prestravljena sam.
Prestravljena sam cijelo vrijeme.
Vrijeme je za lijek. Don.
Zamisli najugodnije mjesto na kojem si ikad bila.
Na obali, u Avonu.
Ujakova kuća i...
Djevojčica sam.
Dođi, lezi.
I...
Spasioci su svi...
...katolički dječaci iz Forthama i Holi Krosa.
Dolaze preko ljeta. -I svi su zaljubljeni u tebe.
Trebala sam se udati za jednog od njih.
Vidimo se sutra, g. Levov. -Laku noć.
Jutros je minutu prije jedan centrala u Kapitolu primila poziv.
Muški glas je rekao da će za pola sata eksplodirati bomba u zgradi.
U pola 2 ujutru i jeste,
u malom neoznačenom toaletu na prizemlju do senata,
pored brijačnice i par manjih ureda, kao i sobe za saslušavanje komiteta.
Za izvještaj o prvoj ozbiljnijoj šteti na najvažnijoj državnoj građevini,
još otkad su je Britanci spalili 1814, ovde je kongresni dopisnik,
Lorens Loson.
Oglasio se alarm da bi moglo biti još bombi u Kapitolu.
Oni su prisiljeni biti odmetnici i mislimo da su oni sjajni.
Širom nacije, između januara prošle i aprila ove godine,
prijavljeno je 4330 bombardovanja.
Ponovo ćemo izgraditi ovu zemlju na ulicama. Izgradićemo jak temelj i jednom
ćemo srušiti ove drkadžije koji kontrolišu ovo.
Simore? -Da?
Prvi put kad sam bila na Prinstonu bila sam u guvernerovoj kući.
Da. Nakon takmičenja.
21, na smrt preplašena.
I njegov me šofer dovezao iz Elizabeta sa krunom.
Plesala sam sa krunom na glavi za guvernera Nju Džerzija,
a završila sam ovde? Kako?
Kako sam završila ovde?
Ti.
Ti me nisi htio ostaviti na miru.
Morao si me oženiti.
Samo sam htjela predavati muzičko.
To sam htjela.
Učiti djecu o muzici u školi
i da me momci puste na miru.
To je sve.
Nikad nisam htjela biti Mis Junion okruga,
Mis luda Nju Džerzija,
Mis Amerike.
Htjela sam stipendiju.
Htjela sam diplomu, posao.
Ali si onda došao ti.
Ti! Te ruke!
Nisi mi dao da dišem!
Svaki put kad sam pogledala, tu je moj dečko,
slabunjav, jer sam bila neka smiješna misica.
Bio si poput djeteta.
I napravio si od mene princezu.
Pogledaj gdje sam završila.
U ludnici.
Tvoja princeza.
U ludnici.
Hvala vam puno. -Čuvajte se. -Zbogom.
Čitala je članak o doktoru u Ženevi.
Kakvom doktoru? -Estetskom hirurgu.
Samo o tome priča otkako je došla kući. Vidim je kako se gleda u ogledalu.
Misli da ako zategne lice, čak iako su joj samo 43...
Misli da će joj to pomoći da krene ispočetka?
Zamislite kroz šta je sve prošla. -Ne moram zamišljati.
Viđala sam ovo ranije. Traumatizirane žene, žene koje su bile bolesne,
može im pomoći da postanu nove žene. -Ja želim staru Don.
Želim svoju ženu i Meri. -Ne pričamo o Meri.
Ali što se tiče Don,
šta ako pođete sa njom, podržite je u tome.
Na putu za Švicarsku, na operaciju?
Pomoglo bi oboma da ostavite prošlost iza sebe. -Ne želim to.
Meri je prošlost. Nema šanse da to ostavim iza sebe.
Ali Don želi.
Šta je? Možeš li mi pomoći? -Lu, stišaj se. -Ovako ti prijatelj slika?
Vidio si onu u našem dnevnom boravku. -Onu koju si masno platio.
Ne zanima me šta kažeš, izgleda kao milion dolara. -Da, izgleda sjajno.
"Sjajno"? Opet je ona stara. To što se otarasila krava joj je pametan potez.
Nikad ih nisam volio.
Bio sam protiv zatezanja lica... ali sam bio u krivu.
Draga, milion dolara. -Hvala ti, Lu.
Ozbiljno. Najbolje uložen novac ikada. Izgledaš bolje.
Lu, Silvija, znate Bila i Džesi Orkut.
Vidjećete ih kod nas na roštilju. -Čujem da ste umjetnik.
I Bil nam pomaže dizajnirati novu kuću.
Umjetnik i arhitekt. -Arhitekt mi je glavni posao.
Ne možete zaraditi od apstraktnog slikarstva. -Ne, mislim da ne.
Rukavice svi razumiju. Ove ovde, možda samo vi.
Mislim da su božanstvene, Bile. -Hvala ti, Don.
Svaka čast onome ko ima petlje nositi tu košulju i te hlače.
Šta je? Šta sam rekao? -Lu. -Šta je? -Svaki put.
Meni je dosta pretencioznog razgovora o umjetnosti za jedno veče.
Uživala si. Dobro si se provela. -Jesam.
Drago mi je što ti ide na bolje, Don.
I bolje mi je, zar ne?
Dugo te nisam vidio tako sretnu.
Hvala, dragi.
Ti ih vozi kući. -Kako to misliš? -Ti ih vozi! -Simore. -Ne raspravljaj se.
Hoću svoju kćerku.
Ako me prijaviš, ona umire. Neće imati nikoga. -O čemu pričaš?
Dobro. Ako me pustiš, reći ću ti.
Ti ćeš me odvesti. Gdje je? Je li ovde? Vodi me tamo.
Ne. Ne želim je vidjeti. -Šta? -Ne mogu to više podnijeti.
Ti ne može to više podnijeti? Ti?!
Samo malo. Ona je u Njuarku?
To je ta zgrada.
Izlazi iz kombija. Van! -Dobro.
Na drugom spratu je bolnica za pse i mačke. Tu radi. Ali ne ulazi! Čekaj je.
Ako uđeš, napravićeš konflikt. Biće otkrivena.
Ne bi to podnijela. Ne bi preživjela FBI.
Čuvajte je, g. Levov.
Tatice?
Usamljena sam. -Odakle ti uopšte ta riječ?
Volim kad me držiš.
Onda te nikad neću pustiti. -Nikad?
Nikad.
Meri?
Tatice.
Ne mucaš? -Ne.
Postala sam đain, tata. -Đain?
Mala indijska sekta.
Nosim veo da ne naudim organizmima u zraku.
Meri, ovo je grozno. Ideš ovuda svako veče?
Niti se kupamo, da ne naudimo vodi.
Pažljivo hodamo da ne stanemo na nešto živo.
Duše su zatočene čak i u najnižim oblicima života.
Oprosti mi, Meri, ali...
Kako možeš podnijeti ovo? -U redu je, tata.
Dobro sam, stvarno.
Uvijek si imala stvari više kreveta. Nekad su to bile slike Odri Hepbern.
To su pet zavjeta.
"Odričem se ubijanja svih živih bića,
"bila fina ili ružna, pokretna ili nepokretna."
"Odričem se poroka laganja proizašlog iz bijesa".
"Odričem se seksualnih užitaka, bilo sa Bogovima ili ljudima".
"Uzimanja onog što ti nije dato."
Mislim da se bojiš onog što si uradila. Neću te pitati šta si uradila.
Odlučio sam. Neću te pitati takvo nešto.
Umjesto što izbjegavaš kaznu, suoči se sa njom.
U redu je, tata. Vjerujem da ne razumiješ.
Mislim da to nije težak zaključak, dušo.
Mislim da nisam jedini koji bi zaključio to da te vidi ovde.
Želiš se pokajati, ali ovo nije pokajanje.
Ni država te ne bi kaznila ovako. -Tata. -Ne.
Pogledaj šta si učinila sa sobom. Možeš umrijeti.
Samo da se preporodim.
Hoćeš li barem skinuti tu masku da te vidim?
Misliš, da me vidiš kako mucam?
Moje mucanje je bio način da ne činim zlo vazduhu.
Možda bi bilo bolje da mucaš kad si otišla ovako daleko.
Gdje si bila? Došla si u Njuark da mi pomogneš da te nađem?
Imala sam prevoz i ovde sam kao što vidiš.
Slučajnost? Samo to?
Svijet nije mjesto na koji želim imati uticaj.
Isto što čini slučajnost, ti i ja, tata.
Gdje si bila sve ove godine?
Nakon Hemlina sam otišla do Šile.
Šile Smit, terapeutkinje?
Čuvala me par dana pa me poslala ljudima u podzemlje.
Ona te poslala njima? Šila? -Da.
Pazili su me.
Ali nigdje nije bilo sigurno.
U 2 mjeseca sam imala 15 alijasa i selila se svakih 4-5 dana.
Uzela sam ime sa nadgrobnog spomenika. -Meri.
Jednog jutra sam primila poziv da odem na stanicu Grejhaund.
Dali su mi kartu za Čikago.
Ostala sam tamo 2 dana i onda otišla za Oregon gdje je bilo utočište.
Silovana sam u Čikagu.
O, Bože.
Zarobljena, silovana i opljačkana. -Dođi kući sa mnom.
Ti idi, tata. -Da te ostavim? Misliš da bih to mogao?
Nakon svega... -Moraš.
Tačno to moraš uraditi. Molim te, idi.
Ne. Tražiš od mene nemoguće.
Toliko dugo sam te tražio. -Ne mogu.
Dođi kući, Meri.
Molim te, idi sad, tata.
Molim te, idi.
Šta nije u redu, Svide? -Nikad mi nisi rekla.
Vidio si Meri. -Bila je u tvojoj kući.
Zašto si je pustila?
Odgovori mi! Znala si!
Bilo je na vijestima. Raznijela je zgradu, a ti si je krila.
Kad sam čula, nisam mogla vjerovati. Ja sam joj terapeut. Ne mogu je izdati.
Izdala si je! Poslala si je najgorim ljudima na svijetu,
zbog kojih je to i učinila. -Meri je vjerovala u to što je uradila.
Ne! Čovjek je poginuo! Dobar čovjek! Ne vjerujem da je to htjela.
Izmanipulisali su je. Iskoristili su je za svoju ludu, jebenu politiku.
Ti si je iskoristila! -Pokušavaš reći da sam ja odgovorna.
Ti i tvoji radikalni prijatelji. -Oni ne vjeruju u mir, rat ili Vijetnamce.
Samo žele da upropaste svijet. Da upropaste sve što je dobro!
Ne mare što ljudi ginu! I poslala si je njima!
Poslala sam je na sigurno. Nije mogla ostati ovde.
Bila je u nevolji. Zatvor joj...
Misliš da je onda bila u nevolji? -Bože, Šila, nisi je vidjela sada!
Kako živi! Gdje je bila! Silovana je!
Ne govori to. -Govorim ti nešto! Slušaš li? -Prestani. -Silovana je!
Moja kćerka!
Bolesna je fizički,
bolesna u glavu!
Don kaže da spremiš odreske.
U redu. -Želi mene unutra da pomognem sa kukuruzom.
Ne mogu vjerovati.
Prokleta bila ova ekipa.
Mislila sam da ti je Bil rekao da... -Ne mogu!
Moram razgovarati sa tobom.
Nadam se da je važno. Ostaviti Orkutove sa tvojim roditeljima...
Jesi li vidio gdje smo Bil i ja premjestili solarijum?
Bio je u krivu za zapadno svjetlo.
Riječ je o Meri.
Šta sa Meri?
Cijelo vrijeme nismo imali pojma gdje je. -I nećemo ni imati.
Da je htjela da je nađemo, rekla bi nam kako.
Nije htjela. Moramo to prihvatiti. -Don... -Morali smo i prihvatili smo.
Pretpostavi samo... -Šta? Šta?
Pretpostavi da smo znali gdje je.
Nastavi. Šta je sad? Imaš novi trag? Predosjećaj?
Informacije? -Više od tog. -Neko je zvao?
Ludak koji ju je vidio na aerodromu, ili na sastanku Hare Krišni. Je l' to?
Hoćeš li saslušati? Govorim ti nešto! -Kad ćeš već jednom odustati od nje?
Ne mogu.
Pokušao sam, ali ne mogu.
Naš stari život je gotov, Svide.
Mrtav je.
Ovo! Ovo nam je jedina budućnost.
Izvini, imamo goste.
Nikson. -Votergejt. Samo o tome slušam po cijeli dan...
Von Erlihman, von Haldeman, von Nikson. Svi su kopilad.
Slažem se sa vama. Svi treba da idu u zatvor.
A ja sam republikanka. -Odlično za vas, gđo Orkut.
Jesi li dobro, sine? -Da, mama.
O, dječak moj. Ko bi htio poželiti boljeg sina?
Džesi, zar nisi popila dovoljno?
Hoćeš li nešto, tata? -Ne. Odmori. Ne izgledaš dobro.
Donijeću ti još jedno piće.
Ne sada. Ne sada.
Simore? -Ni riječi!
Svide. -Ne!
Zašto su majmuni ovde?
Zašto su kenguri ovde?
Život je kratak period vremena u kojem si živ.
Meri. Moram te pitati nešto.
Nešto što sam obećao da neću, ali moram.
Možeš me pitati šta god hoćeš.
Jesi li učinila to?
Šta to, tata? -Postavila bombu u pošti.
Jesam.
Ko te naterao na to? -Lindon Džonson.
Ne, ko te nagovorio?
Još jako žudiš za idejom o nevinosti tvog djeteta.
Je li Rita? -Ko je Rita? -Cura koju si poslala. Ona što je došla u moj ured.
Nikad ti nisam poslala nikoga.
Je li ovo sve neka igra koju ste vas dvije igrale sa mnom?
Odričem se okrutnosti, odričem se kontrole, svog uticaja na svijet.
Odričeš li? Odričeš li?
E, pa na mene imaš uticaj.
Odbacujem sve veze, bile male ili velike, žive ili beživotne.
Je li bilo drugih?
Jesu li i drugi poginuli? Jesi li bila umiješana u još bombardovanja?
Dvoje.
Ti si napravila bombe. -Napravila i postavila ih.
Je li iko ubijen?
Da. -Ko?
Ljudi. -Koliko?
Troje.
Sad ću ući.
Ne odlazi od mene. Ne idi nikuda.
Tata, koliko patnje želiš? -Ko si ti?
Gdje je moja kćerka? Moja kćerka nije ubila četvoro ljudi.
Reci da nisi.
Reci da nisi!
Pogledaj.
Meri.
Tvoje cipelice za balet,
tvoje jahačke medalje, sve tvoje stvari.
Moja knjiga o mucanju.
Zašto si donio ove stvari?
Znači li to da se više ne vraćaš?
Jer ako znači, možda je tako najbolje.
Meri,
otac sam ti.
Napravio sam te i našao sam te.
Nema šanse da te izgubim, ili da ti izgubiš mene.
Daj da te odvedem kući.
Ne mogu te ostaviti ovde.
Vidio si me.
Sad idi, molim te.
Ako me voliš, pustićeš me.
To je bio zadnji put da ju je vidio.
Nikad nije prebolio Meri.
Nikad je nije prebolio
i nikad nije odustao od nje.
Bilo je lijepo vidjeti te.
Hoćeš li me ispričati? Ideš?
Tu si.
Da. Ovih dana spavam čim prođe 09:00 sati.
I ja.
Bilo te lijepo vidjeti. Stvarno.
Pa, laku noć. -Džeri?
Hoće li ti smetati ako dođem na Svidovu sahranu sutra?
Ne, uopšte. Biće mi drago vidjeti te.
Ti se sjećaš. Bio si tamo.
Zvao te Skip.
Dok se pripremamo recitovati Kadiš,
prisjetimo se Svida zadnji put.
Fudbalski heroj, bejzbolski heroj i časnik u marincima.
Ono što je Meri raznijela sa bombom je njegov život.
Nikad nije prešao preko bombaša iz Rimroka,
djevojke koja možda nije ništa zaslužila od njega,
koja nije bila na istoj talasnoj dužini kao i on, ili bilo ko drugi.
Sada ustanite za Kadiš.
Priđete ljudima otvorenog uma,
a opet vam nikad ne uspije da ih shvatite pogrešno.
Shvatite ih pogrešno dok ste sa njima,
ili kažete nešto drugima o njima i opet ih shvatite pogrešno.
Tako znamo da smo živi.
U krivu smo...
... za Svida.
Kako će život otvoriti ruke i obasuti ga blagoslovima.
Nikad za nikoga nisam tako pogriješio u životu.
Hvala. Lijepo te vidjeti. Hvala što ste došli.
preveo: adm1r
Preuzeto sa www.titlovi.com