www.titlovi.com
"Silence" 2016. Martin Scorsese Lula & Valkanela
Slavimo te, Gospode Isuse Kriste.
1633. Pax Christi. Hvaljen budi, bože.
Ne samo za nas, trenutno je malo mira u ovoj zemlji.
Nisam poznavao Japan dok je bio zemlja svjetlosti.
Ali nisam znao ni da može biti tako mračan, kao što je sad.
Sav naš napredak završavao je novim progonima, pritiscima i patnjom.
Koristili su kutlače s rupama kako bi voda curila polako,
a bol bi bio još dugotrajniji.
Svaki mali mlaz vode pekao je poput užarenog uglja.
Guverner Nagasakija odveo je četiri fratra i jednog od nas u Un-sen.
Tamo su vrući izvori.
Japanci ih zovu paklenim, pomalo u šali, čini mi se.
A pomalo i u zbilji, moram vam reći.
Vlasti su naredile našim fratrima da se odreknu boga i blagoslova njegove ljubavi.
Ali, oni ne samo da su to odbili, već su zahtijevali mučenje.
Kako bi pokazali snagu svoje vjere i prisustvo boga unutar njih.
Neki su izdržali 33 dana na planini.
Priča o njihovoj hrabrosti daje nadu ostalim svećenicima koji se skrivaju.
Nećemo se odreći naših prikrivenih kršćana koji žive u strahu.
Samo ćemo ojačati u njegovoj ljubavi.
Ferreira je za nas izgubljen.
To je njegovo zadnje pismo.
Zašto izgubljen? -Ovo pismo nam je stiglo dok ste putovali iz Portugala.
Trebale su godine da stigne do nas, skrivano, švercano i otkupljivano.
Dao mi ga je nizozemski trgovac, koji je imao i drugih vijesti.
Da je živ? -Da se odrekao vjere.
Da je javno odbacio boga i odrekao se svoje vjere.
Sad živi kao Japanac.
To nije moguće.
Otac Ferreira riskirao je svoj život da širi našu vjeru širom Japana.
Samo zbog njega smo danas ovdje. -Da, bio je... najjači među nama.
Ove riječi ispisao je tijekom najvećih progona. Sad je sve još puno gore.
Na tisuće je mrtvo, zbog onoga što smo im dali.
Na tisuće ih se odreklo svoje vjere.
Kažete da je te vijesti donio trgovac, ali nisu potvrđene, zar ne?
Možda su to samo glasine, kako bi ocrnile našu vjeru.
Po opsegu progona u toj zemlji... -Sa štovanjem, mnogi nas još uvijek trebaju.
I uz činjenicu da nam se više nije javljao,
i po vijestima onog Nizozemca... -To su samo glasine, oče.
Moram se složiti da je to istina. -Ako je istina, oče...
Što to onda znači?
Za jezuite, za cijelu katoličku Europu?
Meni se čini da nam je ta misija potrebnija nego ikada.
Moramo pronaći oca Ferreiru.
Ne mogu to dopustiti.
Kako... kako da odbacimo našu misiju?
Oče Garupe, vaša misija bila je pronaći vijesti o ocu Fereiri i uspjeli ste.
Oprostite, oče, ovo pismo opisuje te grozne događaje,
ali ne govori ništa o samome Ferreiri. Što god da mu se desilo, ne zna se.
Sve što znamo o njegovoj vjeri je glasina.
Dopustite, oče Valignano, vjerujem da naša misija još stoji.
Znate li koliko su kršćana pobile vlasti u Shinabi?
Na tisuće, desetke tisuća. Većina njih je obezglavljena.
Ne, suviše je opasno za vas.
Ali, oče, kako da zanemarimo čovjeka koji nas je uveo u vjeru?
On nam je pokazao svijet.
Čak i da je glasina istinita, otac Ferreira je proklet. -Da.
Nemamo izbora, osim da mu spasimo dušu.
To je u vašim srcima? -Da. -Jest. Poput našeg prvog zanosa.
Moram vjerovati da vam je to bog podario. Poziva vas na velika iskušenja.
U trenu kad stupite na tlo te zemlje, čeka vas velika opasnost.
Bit ćete zadnja dva svećenika koji odlaze, vojska od dva čovjeka.
25. svibnja, 1640. Pax Christi, Budi hvaljen, bože.
Oče Valignano, dok pišem ove riječi... -Ne mogu biti siguran, da će ikad stići do vas
Ali, želim održati vašu uvjerenost u našu misiju.
I opravdati vašu vjeru u nas. Danas imamo predivne vijesti.
G. Chun nabavio nam je kineski brodić. Prokrijumčarit će nas do Japana.
Tvrdi da je naišao na jedinog Japanca u Macauu.
Da će nam biti vrijedan vodič u toj zemlji.
Konačno, upoznali smo prvog Japanca. -Nije baš nešto, vidjet ćete.
Ali nakon skoro dva mjeseca, on je jedini ovdje.
Probudi se! Hajde, diži se!
Izgubio se na moru, Portugalci su ga doveli.
Zapeo je ovdje, želi poći kući.
Je li? Jesi li ti stvarno Japanac?
Oni će te povesti kući.
Gdje ti je dom? -U Nagasakiju.
Čime se baviš? -Uradit će sve što kažete.
Poznaješ li naš jezik?
Malo. -Da, malo.
Naučio si od jezuitskih očeva, mora da jesi, znači... -Ti si kršćanin. -Ne!
Nisam kršćanin.
Bit će vam dobar vodič, i on je kršćanin. -Nisam kršćanin!
Kršćani su mrtvi!
Umrli su u Nagasakiju.
Slušaj me, mi imamo novac.
Ako nam pomogneš, odvest ćemo te kući.
Vodimo te kući u Japan, želiš li poći kući?
Želim. -Želim kući.
Japan je domovina moje obitelji!
Preklinjem vas, ne ostavljajte me ovdje, oče. Molim vas!
Bit će on dobar vodič.
Obećajte mi, odvest ćete me kući. Obećajte mi.
Naš vodič. Teško da je kršćanin.
Kaže da nije, ali možeš li mu išta vjerovati?
Ne mogu vjerovati ni da je Japanac.
Rekao im je, pođite širom svijeta i propovijedajte evanđelje svakom živom biću.
Čak i ovakvima. Tako je naložio naš Gospod.
Dok sam se pripremao za njegovo djelo, vidio sam mu lice pred sobom.
Izgledao je kao onda dok je nalagao Petru.
Nahranite moju janjad. Nahranite moju janjad, moje stado.
Fasciniralo me, osjetio sam ogromnu ljubav prema njemu.
Garupe i ja nismo nosili nikakvu prtljagu u Japan, osim naših srca.
Tijekom bonaca i oluja na putu,
prisjetio sam se onih 20 godina koje su prošle od početaka progona.
Crno japansko tlo prepuno je naricanja mnogih kršćana.
Crvena krv svećenika obilato je tekla. Crkveni zidovi su se rušili.
Ovom čovjeku smo povjerili svoje živote. -Isus je povjerio još više.
Dođi.
Ovamo, ovamo! -Kichijiro!
Kichijiro!
Izdat će nas.
Kichijiro!
Što smo drugo mogli na brzinu?
Oče?
Požurite, nemamo vremena. Nemamo!
Kakvo je ovo mjesto? -Japan. -Japan? -Molim vas, budite brzi.
Opasno je, da vas ne vide.
Žao mi je, oče. -Suviše je opasno, ima više pogubljenja nego ikad.
Da znaju da smo kršćani, pobili bi nas.
Gospod vas čuje. -Da, poslao vas je k nama.
Molim vas, uđite.
Hvala ti. -lmamo nešto hrane, ako želite.
Ovdje ćete biti sigurni do jutra.
Sjednite, molim vas.
Žao mi je.
Kako možete ovako živjeti? Mislim, kako živite kao kršćani?
Kad je toliko opasno. Razumijete li me?
Molimo se u tajnosti, ali imamo Jiisama.
Jiisama?
Tko je Jiisama?
Ti ih vodiš? Cijelo selo? Molitve, bogoslužje?
Jedino što on može obaviti je krštenje.
Molimo se s Jiisamom, skrivamo kršćanske relikvije.
Bog nas još vidi, zar ne? -Da. Čak iako nismo imali svećenika, sve do sad.
Molim vas, jedite!
Molim vas, jedite! -Hvala ti.
Svaki ovdašnji kršćanin član je naše tajne crkve.
Ova vaša vjera, tako je snažna. Tako ste hrabri.
Ima li samo ovdje takve vjere ili... ima li je i u ostalim selima?
Ne znamo za druga sela, nikad tamo ne odlazimo.
Ne odlazite?
Druga sela su jako opasna. Ne znate kome vjerovati.
Svi se boje inkvizitora, Inoue Sama.
Dojavite kršćanina i oni vam daju 100 srebrnih novčića.
200 za kršćanskog fratra i 300 za svećenika.
300.
Moramo obići i druga sela. Neka znaju da su se svećenici opet vratili.
Opet smo tu u Japanu, sve će biti u redu.
Bio je tu i jedan otac, po imenu Ferreira.
Otac Ferreira. Čuli ste za njega? Bio je poput nas.
Ne. -Niste?
Vi nećete jesti?
Vi ste nas nahranili.
Ne usuđuju se odvesti nas dalje od glavnog puta.
Grozan je teret ovako se skrivati. Bio sam preplavljen ljubavlju tih ljudi.
Mada njihova lica nisu to pokazivala.
Duge godine skrivanja pretvorile su im lica u maske.
Zašto moraju toliko patiti? Zašto im je bog odredio toliki teret?
Ovdje je najsigurnije. U ovoj kolibi se radi ugljen.
Kad čujete ovaj zvuk... To smo mi.
Ako čujete išta drugo...
Sakrijte se.
Tijekom dana, vrata naše kolibe bila su čvrsto zatvorena.
Izbjegavali smo i najmanju buku, kako nas netko izvana ne bi čuo.
Samo noću bilo je sigurno da odemo do sela. Da služimo vjernicima.
Konačno, došli su svećenici da im oproste grijehe.
Blagoslovi me, oče, zgriješila sam. -Pokaj se. -Zgriješila sam!
Ponovi? -Molim, sve iz početka? -Ponovi?
Cijele noći slušali smo njihove ispovjedi.
Mada nismo baš uvijek bili sigurni što su ispovijedali.
Kršćanstvo im je donijelo ljubav.
Dostojanstvo, po prvi puta su smatrani božjim stvorenjima, a ne životinjama.
Uz obećanje da nakon sve te patnje neće završiti ništavilom, već spasenjem.
Držali smo mise usred noći, kao oni nekada u katakombama, poluglasno.
Jesmo li sad s bogom u raju?
U raju? -Da, u raju.
Sad? -Da.
Ne, ne. Ali, bog je tamo, sad i zauvijek.
Sprema mjesto svakome od nas, čak i sad.
Sebastiane, oprosti zbog moje bahatosti. Sramim se svoje frustracije.
Dijete je sad sigurno u božjoj milosti, samo to je bitno.
A ti si samo loš jezuit.
Dosta mi je biti tu zatvoren cijelog dana!
Jedi. -Nemamo pojma da li je otac Ferreira živ ili mrtav.
Seljani nikad nisu čuli za njega. Ti ljudi su tako prestrašeni.
Strah je posvuda oko njih. -Imaju nas, mi im pružamo utjehu.
Koliko će to još trajati? -Sami smo tražili ovu misiju, Francisco.
Molili smo se za ovo, a bog nas je čuo. I sad nas čuje!
Onda neka nas povede do Ferreire, da saznamo istinu.
Misliš da je moguće da ga je napustila snaga,
da je pao pred tog inkvizitora i puzao poput psa? -Tako kažu glasine.
Čak i da je taj Inoue sami vrag kao što tvrde, Ferreira bi mu se usprotivio.
Jedan od nas mora poći u Nagasaki i pronaći ga. -Suviše je opasno!
Za nas i ljude koji nas štite.
Poslat ćemo Kichijira, a kad donese vijesti, idemo dalje.
Jesi li lud? Gdje je on? Nikad ga nema.
Uvijek je pijan, znaš da mu se ne može vjerovati.
Što da radimo? Moramo nekako pronaći oca Ferreiru!
Izađimo van, riskirajmo. Samo na tren.
Pogledaj.
To je božji znak.
Ne miči se.
Netko nas promatra.
Oče.
To nije znak.
Oče.
Ne bojte se, sve je u redu.
Nećemo vam nauditi. Kršćani smo, oče. Kršćani!
Trebamo vas.
Ne, ne. -Sebastiane! Ne, Sebastiane!
Oče!
Žao nam je, uplašili smo vas.
Želimo vas zamoliti da dođete u naše selo, u Goto.
Ljudima nedostaje naša vjera, naša djeca vas trebaju. Nemamo mise, nemamo ispovjedi.
Možemo se samo moliti.
Kako znate da smo tu?
Tko vam je rekao? -Netko od vjernika?
Kršćanin iz našeg sela, Kichijiro.
Kichijiro?
Naš... naš Kichijiro? -Rekao je da je stigao s vama.
Da, ali on nije kršćanin. -Da, jest.
Točno, pričao je protiv boga pred inkvizitorom, ali to je bilo pred 8 godina.
Cijela njegova obitelj je provjeravana. On je pričao protiv boga.
Ali, još uvijek vjeruje.
Ne. -Na Gotu trebaju svećenika. -Ne, ne.
Mokichi, vratit ćemo se ovamo. -Ne, nemojte, oče! -Vratit ćemo se ovamo.
Ne poznajem ljude iz Gota, ne znam može li im se vjerovati.
Oni su kršćani, poput nas. -Kichijiro im je rekao da dođu ovamo, ne znam zašto.
Zašto je to učinio? -Kichijiro nas je doveo tu, u Tomogi.
Neće nas biti samo par dana.
Neka jedan ostane ovdje, molim vas.
Izgubili smo ih.
Strah koji sam osjećao na putu je nestao.
Jer, radost kojom su me dočekali bila je jednaka mojoj.
Čak je i Kichijirov pogled bio pomalo zahvalan.
Zahvalio sam bogu što me doveo tu.
Tog dana, vjernici su primili novu nadu, a ja sam se preporodio.
Došli su k meni.
Ne samo iz Gota, kršćani su našli svoj put s planina, iz drugih sela.
Osjećao sam da je bog tako blizu. Njihovi životi bili su vrlo teški.
Živjeli su poput zvijeri, a tako su i umirali.
Krist nije umro zbog dobrih i lijepih, to je bar lako.
Teže je umrijeti zbog bijednih i ugnjetavanih.
Ovdje sam bio jedan od njih i dijelili smo glad njihovih duša.
Još jedna molitva se ostvarila u Gotu.
Tamo sam čuo prvu pravu vijest od nekoga tko je poznavao oca Ferreiru.
Otac Ferreira?
Da, poznaješ li ga? -Da. -Vidio si ga? -Da.
Kad? -Blagoslovio je novorođenče.
Bebu. -Novorođenče.
I bolesne. Chimachi.
Bilo je to prije tog problema.
Gdje je to? -Blizu Nagasakija. -Nagasaki.
Ne znam, ne znam.
Očajnički su žudjeli za opipljivim znakovima vjere. Dao sam im što sam mogao.
Brinuo sam se da im to znači više od same vjere.
Ali, kako smo ih mogli odbiti?
Na kraju, morao sam se oprostiti od svoje krunice.
U Gotu, bio sam sasvim preplavljen. Krstio sam preko 100 djece i odraslih.
Čuo sam bezbrojne ispovijedi, ali kod Kichijira sam osjetio najveću potrebu.
Nisi uzeo krunicu. -Nisam je zaslužio. -Zašto?
Jer si zanijekao boga? -Da.
Ali, samo kako bih preživio.
Inkvizitor je želio da se cijela moja obitelj odrekne naše vjere.
Da pregazimo Isusa stopalom. Samo jednom, zauvijek.
Oni nisu htjeli.
Ali... ja jesam.
Nisam ih se mogao odreći, mada sam se odrekao boga.
Gledao sam ih kako umiru.
Kamo god dođem, vidim oganj i smrad mesa.
Kad sam prvi put vidio tebe i oca Garupa,
počeo sam vjerovati... da će me bog opet prihvatiti.
Jer, u mojim snovima... vatra više nije bila tako sjajna.
Hoćeš li da poslušam tvoju ispovijed?
Blagoslovi me, oče. Zgriješio sam.
Tih šest dana u Gotu i Kichijirova obnova vjere učinilo je moj život vrjednijim.
Kao i što sam od stvarne koristi ljudima ove zemlje na kraju svijeta.
Inkvizitorovi ljudi stigli su u selo. Odveli su Ichiza.
Ne, ne bojimo se umrijeti, oče. Nikad vas nećemo predati.
Nitko ne treba umrijeti. -Ne, ali bit ćemo u opasnosti, ostali vi ili ne.
Ostanite, nikad vas nećemo predati. -Ako ostanemo, oni će se uvijek vraćati.
Mogli bi uništiti cijelo selo i sve vas pobiti dok se mi krijemo.
Da, nemamo izbora, Mokichi, to je jedino što možemo.
Otklonit ćemo opasnost od vas. -Možemo se sakriti na Kichijirov otok.
Na moj otok? Ne, nema razlike između ovog i onog mjesta.
Doći će na otok i tražiti ih. Isto će biti i na Gotu.
Ne, moraju otići. -Svećenici moraju otići.
Tako ćemo se spasiti! -Nemoj tako govoriti!
Došli su širiti božji nauk! Ne možemo ih samo tako predati...
Inoue-samu da ih muči, nakon svega što su učinili za nas.
Sve su nas doveli u opasnost! Toga ne bi ni bilo da nisu došli!
Tiho! Tiho!
Zaštitit ćemo... svećenike.
Ostat ćete.
Sad ćemo izabrati još dvojicu da nam se pridruže.
Ja, Mokichi i još dva taoca.
Tko će se pridružiti meni i Mokichiju... i postati talac u čast boga?
Kichijiro nije odavde. Zašto ne bi on?
Da.
Zaboga, zašto ne? Vlasti neće biti tako stroge prema tebi.
Oni žele ljude iz Tomogija, a on nije odavde.
Možda nas je on prijavio. -Ja nisam izdajnik!
Oče, reci im! Ja nisam izdajnik! Ispovjedio sam sve svoje grijehe!
Ako si već primio božji blagoslov... postupi tako. -Odaj mu počast životom.
Tako je! -Počast? Što to govoriš? -Pravi kršćanin bi znao! -Razbit ću ti glavu!
Molim vas! -Dođite u naše mjesto. Molim vas!
Oče.
Ali, oče? -Ako se već moramo odreći boga, to ću biti ja.
Moraš se moliti za hrabrost, Mokichi.
Ako ne učinimo kako žele, svi iz sela će biti u opasnosti.
Stavit će ih u zatvor. Ostat će tamo zauvijek.
Što da radimo?
Odrecite se. Odrecite se. U redu je, ako se odreknete.
Što to govoriš? Ne možete!
Mokichi, ne možete.
Ovo sam napravio za Jiisama. Samo to smo imali, dok vi niste došli.
Uzmi, molim te. U ime Isusa.
Tvoja vjera daje mi snage, Mokichi. Volio bih da ti mogu jednako dati.
Moja ljubav prema bogu je snažna. Nije li to isto što i vjera?
Da, da.
Ovi ljudi su najposvećenija božja stvorenja na zemlji.
Oče Valignano, priznajem, počeo sam se propitivati.
Bog nam šalje kušnje da nas testira i sve što napravi je dobro.
Molio sam se da me zapadnu kušnje kao i njegovog sina.
Ali, zašto su njihove kušnje tako grozne?
Zašto, kad zavirim u svoje srce, odgovori koje im nudim su tako slabi?
Svi su uradili kako im je naloženo, ali nije bilo dovoljno.
Mislite da nas je lako prevariti?
Opazili smo... kako vam se disanje otežalo.
Nemoguće! Mi smo budisti. -U redu.
Pokušat ćemo drugačije.
Pljunut ćete na ovo i reći...
Vaša takozvana Blažena djevica... je kurva.
Ti si kršćanin.
I ti si kršćanin.
Stari Ichizo nije to mogao učiniti, baš kao ni Mokichi.
Kichijiro je uspio gdje drugi nisu mogli. -Moram vjerovati da je patio uz ostale.
I ti si kršćanka. Svi su oni... kršćani.
Razapnite ih!
Dali su im sake, kao što su rimski vojnici dali ocat umirućem Kristu.
Molio sam se da se sjete patnji našeg Gospoda. Da ih ohrabri i utješi.
Bože! -Bože!
Raj.
Bože.
Molim te, prihvati Jiisamovu dušu.
Jiisamove patnje su završile.
Prihvati ga, Gospode.
Gospode! -Gospode! -U tvoju slavu.
Molim te... Isuse!
Mokichi je četiri dana umirao.
Na kraju je zapjevao. Njegov glas je bio jedini zvuk.
Ljudi iz sela koji su se okupljali na plaži bili su tihi.
Dobro su ih nadgledali, da tijela ne sahrane na kršćanski način.
Mokichijevo tijelo bilo je toliko natopljeno da je vatru pretvaralo u dim.
Prije nego što ga je plamen zahvatio.
Preostale kosti bačene su u more, kako ih ne bi štovali.
Oče Valignano, reći ćete da njihova smrt nije bila uzaludna.
Naravno, bog je čuo njihove molitve dok su umirali. -Ali, je li čuo njihove urlike?
Kako da objasnim njegovu šutnju ovim ljudima, nakon toliko patnje?
Treba mi sva moja snaga da to objasnim samome sebi.
Možda je ovo moj posljednji izvještaj vama, oče.
Danas smo čuli vojnike, traže nas po brdima.
Odlučili smo da je sigurnije ako se razdvojimo. -Dakle, bio si u pravu?
Da smo otišli, možda bi još bili živi. -Ne govori tako,
nije istina! Ne smijemo oklijevati, umrijet ćemo.
Predajemo se, to radimo, zar ne? Bježimo?
Ne! -Nakon što su ti ljudi umrli zbog nas?
Nisu umrli zbog nas! Garupe, nisu umrli zbog nas! -Osjećam se poput kukavice.
Moja ljubav će biti uz tebe. -Molim se da budem jak kao ti.
Otac Garupe će u Hiradu nastaviti misiju, a ja se vraćam na Goto.
Francisco! Ostani živ.
Ostani živ! -Oče, molim te oproštaj za moju slabost i dvojbe.
Molim vas da se sjetite oca Garupe i mene u svojim misama i molitvama.
Vaš ponizni sin.
Zamišljam tvog sina. -Pribijenog na križ.
U ustima osjećam okus octa.
Je li to Goto?
Oče na nebesima, hvalim ime tvoje. Ja sam samo stranac koji je donio nevolje.
Tako sad misle o meni.
Sanjam o svetom Franji.
Što je sa svim onim slavnim mogućnostima koje je otkrio ovdje?
Što sam učinio za Krista? Što radim za Krista?
Što ću uraditi za Krista?
Osjećam iskušenje. Osjećam očajničko iskušenje.
Bojim se.
Čekanje na tvoj muk je grozno.
Molim se, ali sam izgubljen.
Molim li se ništavilu?
Ničemu.
Zato što te nema.
Molim se za tvoj oproštaj.
Ako moj izvještaj naglo završi, ne smatrajte da smo mrtvi.
Jer ako Garupe i ja umremo, japanska Crkva umrijet će s nama.
Učinilo mi se da me prate. Jesi li dobro, oče?
Oprosti.
Oče?
Zašto si se vratio ovamo, oče? Ovdje je opasno. Moramo biti oprezni.
Raspisali su nagradu od 300 srebrnjaka za vas. -300.
Juda je dobio samo 30. -Ima kršćana u obližnjem selu.
Sakrit ćemo se tamo. Brinut ću se za tebe.
Uzmi, molim te.
Mora da si gladan.
Mokichi i moja obitelj su ostali jaki. Ja sam tako slab.
Jesi li? Znaš se dobro pobrinuti za sebe. -Nisam sebičan.
Poput tebe sam, nemam kamo otići.
Ima li igdje mjesta za slabog čovjeka? U ovakvom svijetu.
Želiš li se ispovjediti zbog Mokichija i Ichiza?
Što god učiniš, uradi to brzo. Riječi tvog sina za Judu na posljednjoj večeri.
Je li ih izrekao u bijesu? Ili su potekle iz ljubavi?
Je li ti dobro, oče? Izgledaš umoran. -Dobro sam.
Ona riba koju si mi dao bila je preslana. Žedan sam!
Što? -Žeđam!
I naš Gospod je to rekao. Donijet ću ti vode.
Idem po vodu! -Kichijiro!
Kichijiro!
Oprosti, ispala mi je voda, oče. Mislio sam da ti se nešto desilo.
Nije važno, potok je u blizini. Možeš piti koliko hoćeš.
Ovdje je.
Oče! Oprosti mi!
Oče!
Molim se za božji oprost!
Hoće li oprostiti? Čak i meni?
Blagoslovljen budi, Gospode.
Kako... kako se zoveš? -Monica. -Kao majka svetog Augustina?
To mi je krsno ime. Ovaj čovjek je Juan.
Želio se zvati poput našeg svećenika, Juana, koji je umro.
Mnogi će mu se pridružiti. Razumiješ?
Zašto me tako gledate? Zašto ste tako smireni?
Svi ćemo umrijeti! Samo tako.
Oprostite. Žao mi je
Hvala ti za hranu.
Ali, oče? Naš svećenik, otac Juan, rekao je da kad umremo, otići ćemo u raj.
U raj. Da, tako je.
Zar nije bolje umrijeti? U raju je mnogo bolje nego ovdje.
Nitko nije gladan, niti bolestan. Nema poreza i teškog rada.
Da, naravno.
Otac Juan je bio u pravu, nema teškog rada u raju.
Nema nikakvog rada, nema poreza, nema patnje.
Bit ćemo zajedno s bogom. Neće biti nikakvih bolova.
Volio bih da me poštedite toliko nevolja, molim vas.
U našim godinama, ne bismo trebali putovati po tolikoj vrućini.
A ova prašina...
Ove godine je ima mnogo.
Sve je ovo nepotrebno.
Malo se potrudite... shvatite kako mi to gledamo.
Ne mrzimo vas. Sami ste se uvalili u to.
A možete se i sami izvući iz toga.
Nemojte se osjećati izgubljeno. Dat ću vam vremena da razmislite.
Onda ćete mi dati razumni odgovor. Hajde.
Ne, ne ti. Ostani!
Razumio si što sam im rekao? Tvoj japanski je dovoljno dobar?
Vidio sam tvoje oči. -Molim? Što misliš da si vidio u njima?
Oni su budale, ti seljaci.
Gospode, poštedi ih patnje i čuvaj u svojim rukama.
Mogu beskrajno dugo razgovarati i na kraju ne odlučiti ništa!
Ali, ti razumiješ, zar ne?
Samo reci što ti je na umu. -Sve ovisi o tebi.
Hoće li oni biti oslobođeni. Reci samo jednu riječ.
Pokaži im, zaniječi svoju vjeru.
Što ako odbijem, ubit ćete me?
Krv mučenika je sjeme naše Crkve. Kao i svećenici.
Pobili ste ih u Omori, Nagasakiju. -Naučili smo iz naših pogreški.
Ubijanje svećenika i seljaka sve je još više pogoršalo.
Ako mogu umrijeti za svog boga, to ih samo čini još jačima.
Ako već trebaš nekoga kazniti, kazni onda samo mene!
Ti! Nemoj govoriti poput dobrog svećenika.
Da si pravi čovjek, istinski dobar svećenik, bilo bi ti žao tvojih kršćana.
Zar nije tako, oče?
Cijena za tvoju slavu je njihova patnja.
Oče? Hvaljen bio bog, naš otac. -Hvaljen bio.
Portugalski jezik je poklon od vašeg oca Cabrala.
Zamoljen sam da govorim u tvoje ime.
Postoji briga o određenim nedosljednostima u vašem svjedočenju
ako budete pričali samo na japanskom.
Ja ću svjedočiti?
Želimo biti pošteni, bolje shvaćamo vaš jezik nego vi naš.
Otac Cabral nikad nije naučio više od "arriga", dok je bio tu.
Učili smo ga, ali nije naučio. -Prezirao je naš jezik, našu hranu i običaje.
Ja nisam poput njega, nisam poput Cabrala. -Zaista? -Da.
Mi imamo svoju vlastitu religiju, oče. Šteta što to niste primijetili.
Ne, ne. Mi samo mislimo drugačije.
Točno, vjerujete da su naše Buddhe ljudi, samo ljudska bića.
Čak i Buddha umire. Koa i svi ljudi, nije stvoritelj. -Ti si neznalica!
Oče, samo kršćanin može u Buddhi vidjeti običnog čovjeka.
Naš Buddha je biće, kakvo čovjek može postati.
Nešto veće od njega samoga, ako pobijedi sve svoje iluzije.
Vi se držite svojih iluzija i nazivate ih vjerom.
Ne, ne razumiješ. Ako netko slijedi božje zapovijedi,
poživjet će miran i ugodan život! -Da, razumijem!
Oče, savršeno je jednostavno! "Korobu", jeste li čuli za tu riječ?
"Korobu", to znači propast, predaja.
Odbaci svoju vjeru, odreci se, kako vi kažete.
Učini to. Ako je se ne odrekneš, zarobljenici će biti obješeni iznad jame.
Dok to ne učiniš, život će ti isticati, kap po kap.
Neki izdrže danima, a neki ne. Samo umru.
Mučili su oca Spora u Kasori. Iznad jame, čuo si za njega?
Bio je i neki po imenu Pedro Tomb. I Ferreira, naravno.
Ferreira? -Poznavao si ga? - Čuo sam za njega.
Nema sumnje, sad ga dobro znaju širom Japana.
Svećenik s japanskim imenom i ženom Japankom.
Ne vjerujem ti. -Pitaj bilo koga. Ljudi u Nagasakiju gledaju ga u čudu.
Sad se drži uz većinu. Zbog toga je, čini mi se, i došao u ovu zemlju.
Bahat čovjek, kao i svi oni. Vjerojatno neće izdržati.
Mislio sam da će mučeništvo biti moje spasenje.
Molim te, bože. Nemoj da postane moja sramota.
Vidi! Tako je velik!
Zašto me slijediš
Prestani me slijediti!
Hvala ti bože za ove mirne dane. Isus me naučio da volim svakoga.
Ali, ne mogu voljeti one koji muče naše prijatelje do smrti.
Bijesan sam, ne mogu ih voljeti.
Čak su i stražari dirnuti tvojom rukom, Gospode. Osjećam krivnju.
Pitam se je li ovaj neprekidni mir samo znak...
da moja smrt nije više daleko. Ne treba se tresti.
Jasno vidim život tvojeg sina, skoro kao i svoj. A njegovo lice...
odnosi sav strah iz mene.
To je lice koje pamtim iz djetinjstva. Govori mi. Siguran sam u to.
Obećava da te neću odbaciti.
Neću te odbaciti.
Obuci to. Može ti biti na čast, to naši svećenici nose.
Otac Rodriguez iz Portugala, zar ne? Ispričavam se, oče, zbog mog govora.
Moj govor nije tako dobar, ali naš gospodar, guverner Chikuwa je zabrinut
zbog vaše ugode. Ugode.
Možda neugode. -Da, neugode.
Zbog čega ste ovdje i ako vam nije ugodno, recite.
Vaš put je bio dug, bilo je mnogo opasnosti.
Moć vašeg određivanja duboko nas pogađa.
Znamo da ste već mnogo propatili. Ne želimo da patite još više.
Sama pomisao na to i nama je bolna. -Hvala vam.
Oče.
Doktrina koju ste donijeli sa sobom možda vrijedi u Španjolskoj i Portugalu.
Pažljivo smo je proučili tijekom dosta vremena.
Otkrili smo da je beskorisna i bezvrijedna u Japanu.
Zaključili smo da je opasna.
Ali, mi mislimo da smo vam donijeli istinu, a istina je svestrana.
Zajednička je svim zemljama i vremenu, stoga je nazivamo istinom.
Da nije istinita ovdje kao u Portugalu, ne bismo je nazivali istinitom.
Vidim da niste navikli na rad svojim rukama, oče.
Svi znaju za drvo koje negdje raste, a negdje ne.
U nekoj drugoj zemlji bi uvelo.
Tako je i s drvetom kršćanstva, ovdje mu lišće trune.
Pupoljci umiru. -Nije tlo ubilo te pupoljke.
U Japanu je bilo 300000 kršćana, prije nego što je tlo...
Da? -Zatrovano.
Nemate odgovor na to?
Zašto biste i imali? Nikad nećete promijeniti moje srce.
Čini mi se da ni ja neću promijeniti vaša.
Želite testirati moju vjeru? Dajte mi pravi izazov!
Odvedite me inkvizitoru! Odvedite me kod Inoue Sama!
Zašto se smiju? Nisam rekao ništa smiješno, zašto se smiju?
Jer, oče...
Jer... Ja sam guverner Chikuwa.
Ja sam inkvizitor.
Ja sam, znaš?
Koliko dugo moraju raditi na kiši? -Dok ne završe.
Oče! Oče! Molim te, saslušaj me!
Prijetili su mi. Nikad nisam uzeo njihov novac!
Nisam te izdao zbog novca!
Budi oprezan s njim, oče. Možda mu Inoue Sama plaća da nas pokoleba.
Ne, ne plaća mi!
Molim te, oče, ispovijedi me.
Oče.
Znam, smrdim. Smrdim na grijeh.
Želim se opet ispovjediti, neka me Gospod pročisti.
Zašto si došao ovamo?
Zbog oprosta?
Shvaćaš li ti što je oprost? -Shvaćaš li ti što ti govorim?
Davno prije, otjerao sam u smrt dobrog kršćanina, bez suđenja.
Zašto sam se uopće rodio?
To nije pošteno.
Žao mi je.
Još uvijek vjeruješ?
Blagoslovi me, oče, jer sam zgriješio. Oprosti što sam bio tako slab.
Žao mi je zbog ovog što se desilo.
Žao mi je zbog svega što sam ti učinio.
Pomozi mi, oče. -Otjeraj moj grijeh.
Opet ću pokušati biti jak.
Oče, kako Isus može voljeti ovakvog bijednika?
Zlo je svuda oko mene, osjećam mu snagu usprkos ljepoti.
Ali, nema toga u ovom čovjeku. Nije zavrijedio da ga se nazove zlim.
Idi s mirom.
Osjećam... Bojim se... Isuse, oprosti mi. Možda te nisam dostojan.
Ovo je samo formalnost.
Dovoljan je jedan korak. Ne tražimo da budete iskreni.
Vaše stopalo na ovome ne znači izdaju vaše vjere. Mene nije ni briga.
Što prije to učinite, prije ćemo se maknuti sa sunca.
Lagano ga dotaknite nogom, ako želite.
Kako već hoćete... i odmah ćete biti oslobođeni.
To je samo slika. -Stani nogom na nju.
Odmah!
Dalje!
Što je s tobom?
Ovo nema smisla.
Odmah!
Dalje!
Stani lagano na nju, a onda si slobodan.
Odmah. -Stani na nju.
Hajde.
Dalje.
Samo jedan korak.
Odmah... -Morate željeti slobodu. -Budite slobodni! -Stani nogom na to!
Sve ih vratite natrag.
Ostavite ovog zadnjeg.
Hvala ti bože, što si saslušao moju molitvu!
Ovako prolaze kršćani!
Ali... -Pokazat ću vam na primjeru kako da to izbjegnete.
Dovedite ga ovamo.
Priđi. Stavi nogu na to. -Vidiš kako je lako?
Priznajem da je već uvježban. -Pogledajte kako je to jednostavan pokret.
Nije težak poput naklona. Zar ne?
Ili trčanja. Odlazi!
Gubi se odavde!
Vidite? Učinio je svoju obvezu.
To je sve.
Oprostite što sam vas zanemario na par dana, oče.
Imao sam nekog posla u Hyradi. Nadam se da ćete i sami svratiti tamo.
Siguran sam da je tamo prelijepo.
Ima zanimljiva priča o Dimeovu koji je tamo vladao.
Imao je četiri priležnice.
Četiri. Sve su bile prelijepe, ali one...
Oprostite. Možda ovo nije priča za osobu u celibatu.
U redu je, molim vas, nastavite.
U tom slučaju, sve Dimeove priležnice bile su ljubomorne.
Beskrajno su se svađale, pa ih je Dimeov Hirado izbacio iz svog dvora.
A mir se opet vratio u njegov život.
Mislite li da se u ovoj priči krije lekcija? -Da.
Taj čovjek bio je vrlo mudar.
Drago mi je, znači shvatili ste da je Dimeov poput Japana.
A njegove priležnice su Španija, Portugal, Nizozemska i Engleska.
Svaka pokušava izboriti prevlast nad drugom i usput uništiti cijelu kuću.
Pošto si ga proglasio mudrim, shvaćaš zašto moramo otjerati kršćane.
Pa, naša crkva propisuje monogamiju.
Jednu ženu.
Što ako bi Japan morao izabrati jednu ženu, umjesto četiri?
Misliš, Portugal? -Ne.
Mislio sam na Svetu crkvu.
Ne misliš da je bolje da čovjek zaboravi na strane žene?
I izabere neku domaću? -Nacionalnost nije važna kad je u pitanju brak.
Važna je ljubav. Ljubav i vjernost.
Ljubav! Oče, postoje ljudi koji su prokleti trajnom ljubavi ružne žene.
Zar tako mislite o misionarstvu? Kao o ružnoj ženi?
Pa, da.
Kako kažu za ženu koja ne može rađati djecu? -Jalova.
Jalova žena ne može biti prava žena.
Ako je blagoslov ovdje izgubio svoj put, to nije krivnja crkve.
Krivnja je na onome tko vjernike odvaja od svoje vjere, kao muža od žene.
Misliš... na mene?
Oče, izgleda da vaši misionari ne poznaju Japan!
A vi, časni inkvizitore, izgleda da ne poznajete kršćanstvo.
Postoje neki koji vašu religiju smatraju prokletstvom.
Ja nisam takav. Gledam na nju drugačije, ali je ipak opasna.
Želio bih da razmislite o trajnoj ljubavi ružne žene.
I kako jalova žena ne bi trebala biti prava žena.
Oče! Oče!
Pomozite mi! Oče!
Kamo ih vodite? -Kamo ih vodite?
Oče! Oče!
Danas ćeš otputovati.
Sjedni. Bolje ti je tako, čini mi se.
Molim te.
Oče.
Kako se danas osjećaš? Sigurno bolje od ovog zraka.
Mada si bio u našem najnovijem zatvoru.
Stari zatvor je bio jako težak za svećenike.
Kiša, vjetar i svašta... -Oprostite mi.
Kad će Inoue Sama doći ovamo? -Danas neće dolaziti. Nedostaje ti?
Ljubazan je prema meni, tri obroka na dan, kako bi moje tijelo izdalo srce.
To vam je plan, zar ne? Na to čekate. -Nikako! -Ne?
Danas ipak nekoga čekamo. Inoue Sama želi da ga upoznaš.
Stići će svakog trena. Portugalac je, poput tebe.
Imate toliko toga za razgovor.
Ferreira?
Njega si očekivao?
Želim pričati s njim. -Nema žurbe. Još je rano, imamo mnogo vremena.
Reci mi, zna li on da sam ovdje?
Ne mogu ti reći, ne smijem govoriti o stvarima iz inkvizitorskog ureda.
Ali, mogu ti reći da on zna da si živ. Rekli smo mu da si se odrekao vjere.
Znaš li čemu služe one prostirke? -Ne.
Pogledaj stražara. Što li to govori ocu Garupe?
Zapamti, ako i pravi kršćanin, odreći ćeš se vjere i spasiti ih.
Znaš, inkvizitor je obećao osloboditi četvero, ako se otac Garupe odrekne.
Četvero će biti slobodno. Nadam se da će otac Garupe pristati.
Trebao sam ti reći, ovi kršćani su se već odrekli vjere, u inkvizitorovom uredu.
Ako su učinili što ste htjeli, pustite ih neka odu!
Pustite ih! Učinili su što ste htjeli! Pustite ih, molim vas! Molim vas!
Ne trebamo ih. Četvero seljaka? Ima ih još na stotine po otocima uz obalu.
Želimo da se otac odrekne vjere i bude primjer ostalima.
Bože, molim te!
Odrekni se. Odrekni se, zaboga. Bože, ne prepuštaj to nama.
Molim vas!
Ne!
Ne, ne, Garupe, nemoj!
Ne, ne.
Ne!
Ne! Molim vas, molim vas!
Strašan postupak, strašan.
Bez obzira koliko puta ga vidiš. Razmisli o patnji.
Utjecao si na ove ljude! -Samo zbog svojih sebičnih snova o kršćanskom Japanu.
Tvoj bog kažnjava Japan preko tebe!
Garupe je barem bio čist, ali ti!
Nemaš nikakvu volju. Ne zaslužuješ se zvati svećenikom.
Dragi bože, zašto si me napustio? Zašto si napustio mene?
Bio sam tvoj sin. Tvoj sin, razapet na križ.
Šutnja je i njemu dana. Je li ovaj otok hladan? Šutljiv?
Ne, ne.
Smiješno, smiješno.
Glupo, glupo.
On neće odgovoriti.
Hoćeš li da te pustim unutra?
Ima vremena.
Oče. Oče.
Oče!
Dođi, oče.
Naši svećenici ne vole vaše, ali već ćeš ovdje naći nešto vrijedno.
Što je, oče?
Tamjan?
Miris mesa?
Jesi li pojeo nešto mesa, otkad si stigao u Japan? -Ni ja baš ne volim taj miris.
Jesi li već pogodio?
Jesi li pogodio tko dolazi?
Ovo je po zapovjedi Inoue Sama. I po željama drugih.
Drugih?
Oče, misli na duše koje možeš spasiti.
Stanite!
Oče.
Oče Ferreira.
Predao sam se.
Odavno se nismo sreli.
Reći ćeš nešto?
Što... da ti kažem u ovakvim okolnostima?
Ako me bar imalo sažalijevaš, reci nešto.
Koliko dugo već živiš ovdje?
Godinu dana, čini mi se.
Kakvo je ovo mjesto? -Hram, u kojem učim.
I ja sam u zatvoru, negdje u Nagasakiju, ne znam točno gdje.
Znam.
Bio si mi učitelj.
Bio si moj ispovjednik, moj učitelj. -Prilično sam isti.
Učini nešto, jednostavno. Reci mi, oče. Slažeš li se?
Izgledam li stvarno drugačije?
Časni Sawan provodi svoje dane pišući o astronomiji.
Po zapovjedi Inoue Sama. Ovdje ima velikog znanja,
ali o medicini i astronomiji mnogo ih mogu naučiti. Drago mi je što pomažem.
Zadovoljstvo mi je konačno biti od koristi u ovoj zemlji.
Stretan si, oče? -Već sam ti rekao.
Spomeni i onu drugu knjigu koju pišeš.
Zove se Kralj Giroc. Prikazuje doba kršćanstva i pobija njegovo učenje.
Razumiješ li naslov?
Reci mu.
To znači prijevara ili razotkrivanje, ako više voliš kićene izraze.
Ima nešto i o inkvizitoru, on je to odobrio i pohvalio.
To je istina. -Koristite istinu poput otrova. -Smiješno je kad to svećenik kaže.
To je okrutno. Okrutno! Gore od ikakvog mučenja, izvrćete čovjeku dušu.
Mislim da govoriš o sebi, a ne o Sawan Ochuanu. -O kome?
O njemu! On je Ferreira samo za tebe. -On je sad Sawan Ochuan.
Čovjek koji je pronašao mir. -Neka te povede svojim putem.
Putem milosti. -Da si se barem i sam odrekao, nitko se ne treba
miješati s dušom drugog čovjeka. Pomoći drugome, to je Buddhin način.
To je i tvoj način, u tome su naše religije jednake.
Nema pobjede ikoga pobjeđivati, kad se toliko toga može podijeliti.
Hajde.
Rečeno mi je da te nagovorim da se odrekneš vjere.
Ovo... ovo je od jame.
Svežu te, ne možeš se micati. I objese naglavce.
Zarežu te.
Osjećaš kako krv kapa, kap po kap.
Ne odlazi ti u glavu i nećeš tako skoro umrijeti.
Nagazi na svog Isusa.
Posljednji si svećenik ovdje, oče.
Siguran sam da će Inoue Sama sa zadovoljstvom staviti
jednog svećenika nad jamu. On je praktičan čovjek, nije okrutan.
U ovoj zemlji sam proveo 15 godina, znam je bolje nego ti.
Naša religija ne hvata korijenje u ovoj zemlji.
Jer je korijenje iščupano. -Ne, već zato što je ovo močvara.
Ništa ovdje ne raste. Posadiš, a korijenje trune.
Nekad je ovdje kršćanstvo raslo i cvalo. -Kad?
Kad? U tvoje vrijeme, oče. U tvoje vrijeme, prije nego što si postao...
Kakav, poput njih?
Rodriguez, molim te, slušaj me. Japanci vjeruju samo u svoju verziju
naše vjere. Uopće nisu vjerovali, nikad nisu ni vjerovali.
Kako to možeš reći? Od vremena Sv. Franje Xaviera do tvog vremena,
tu je bilo na stotine tisuća preobraćenika. -Stotine? -Da, preobraćenika!
Franjo Xavier je došao ovdje da uči Japance o božjem sinu,
ali prvo je morao pitati kako se kaže bog. Dai Ni Chi, rekli su mu.
Da ti pokažem tko je njihov Dai Ni Chi? Pazi dobro.
Ovo je božji sin, jedan i jedini božji sin.
Prema zapisima, Isus je uskrsnuo treći dan. U Japanu je to svakodnevno.
Japanci ne mogu zamisliti postojanje nečega izvan prirode.
Prema njima, ništa nije iznad ljudi. -Ne!
Ne mogu ni zamisliti našu ideju kršćanskog boga!
Ne, nisi u pravu. Nisi u pravu. Oni štuju boga! Boga! Našeg Gospoda!
Blagosiljaju ime boga! -Samo još jedno ime za boga kojeg nikad nisu poznavali.
Vidio sam kako ljudi umiru! -I ja sam. -Za boga! Usred vatre, za svoju vjeru.
Vaši mučenici bili su spaljivani, oče, ali ne zbog kršćanske vjere.
Gledao sam ih kako umiru. Nisu umrli za ništa.
Nisu, umrli su zbog tebe, Rodriguez.
Koliko si ih ti spasio? Kad si se odrekao vjere pred licem našeg Gospoda?
Koliko, osim sebe?
Ne znam. Sigurno ne toliko mnogo, kolikima si ti mogao pomoći.
Pokušavaš umanjiti vlastitu slabost.
Neka ti se bog smiluje! -Koji bog? Koji od njih?
Mi kažemo... Oprosti, nisi baš savladao jezik, zar ne?
Ovdje kažu, planine i rijeke mogu se pomaknuti.
Ali, ljudsku prirodu ne možeš. Jako je mudro, poput mnogo toga ovdje.
Pronašli smo svoju pravu prirodu u Japanu, Rodriguez.
Možda je to značenje traženja boga.
Ti si sramota.
Ti si sramota, oče.
Ne mogu.
Ne mogu te više tako zvati. -Dobro.
Sad imam japansko ime. Ženu i djecu.
Naslijedio sam ih od jednog ubijenog čovjeka.
Kako se osjećaš? -Pokazao ti je put milosti. Nadam se da si ga prihvatio.
Zašto me jednostavno ne objesiš nad jamu?
Zovu te u inkvizitorov ured.
Oče, došao si ovamo zbog njih, a oni te svi mrze.
Vrijeđajte me koliko hoćete, to mi daje još više hrabrosti.
Trebat će ti noćas.
Dobar si čovjek, oče. Ne podnosiš patnju. Nisi u pravu, radi ostalih.
Inoue Sama kaže da ćeš noćas odbaciti svoju vjeru.
Bio je u pravu za Ferreiru i u pravu je za tebe.
Bože, pomozi mi. Isuse, pomozi mi.
U vrtu si rekao: "Duša im je žalosna, čak i u smrti."
Krvario bih zbog tebe... Umrijet ću za tebe. Da sam te bar upoznao.
Jesi li tu uz mene?
Oče, oprosti mi.
Oče, došao sam se ispovjediti!
Oče! Oprosti mi, oče!
Prestanite! Prestanite! Prestanite! Dosta te buke!
Prestanite! Neka mu netko pomogne!
Što trebaš? -Ne meni, tamo dolje je čovjek, umire!
A čuvar je zaspao i hrče poput divljeg psa!
Misliš da čuvar radi buku? Nevjerojatno!
San! Reci mu što je to.
To nije čuvar i nije hrkanje. To su kršćani.
Ustvari, petero njih. Vise iznad jame.
Jesi li pronašao riječi na zidu?
Hvali ga.
Urezao sam ih kamenom dok sam bio u ovoj ćeliji. -Poput tebe.
Tiho.
Ne govori mi, nemaš mi se prava obraćati. -lmam, jer si isti kao i ja.
Misliš da je Isusova kušnja jednaka tvojoj.
Daleko je ova jama od Isusove patnje i oni nemaju tvoj ponos.
Nikad se ne bi usporedili s isusom. Imaš li ti pravo da ih šalješ na muke?
Slušao sam krikove patnje u ovoj istoj ćeliji.
Učinio sam što treba. -Tražiš si izlike, to je u duhu tame!
Što ćeš učiniti za njih? Moliti? A što je zauzvrat? Samo još više patnje.
Patnju samo ti možeš zaustaviti, ne bog! -Odlazi od mene!
I ja sam se molio, Rodriguez. Ne pomaže.
Hajde, moli se.
Ali, moli se otvorenih očiju.
Možeš ih poštedjeti. Dozivaju u pomoć, kao što ti dozivaš boga.
On šuti, ali ti ne moraš. -Neka se odreknu! Odreknite se!
Bog mi pomogao, odreknite se!
Već su se odrekli, mnogo puta. Ovdje su zbog tebe, Rodriguez!
Sve dok se ti ne odrekneš, ne možeš ih spasiti.
Svećenik bi trebao djelovati poput Krista. -Da je Krist bio tu. Krist je bio tu.
On bi djelovao. Odrekni se zbog njih.
Neću. Ne, on je ovdje, Krist je tu. Samo ga ne čujem.
Pokaži bogu da ga voliš! Sačuvaj živote ljudima koje on voli!
Ima nešto važnije od crkvene presude.
Sad ćeš ispuniti najbolniji čin ljubavi ikad izvršen.
To je samo formalnost, samo formalnost.
Priđi bliže. U redu je, nagazi me.
Shvaćam tvoj bol.
Rođen sam na ovom svijetu da dijelim ljudsku bol.
Ovaj križ sam nosio zbog tvog bola.
Tvoj život je sad uz mene.
Nagazi.
Bilo je to 1641. godine, tijekom mog prvog posjeta Japanu.
Tad sam ja, Dieter Albritch, naišao na neobičnu priču među ovim stranicama.
Kršćanin. -Nije kršćanin.
Kao liječnik u velikoj trgovačkoj tvrtki, plovio sam širom svijeta.
Kršćanin. -Ali ništa od čuda viđenih u ovom, nije bilo tako opisano
poput zanimljivosti o svećenicima koji su se odrekli vjere.
Kršćanin.
Došao sam bliže od bilo kojeg europskog istraživača tajni ove zemlje
Nije kršćanin. i saznanju o životima izgubljenih svećenika.
Recimo, inkvizitor bi pretražio domove, tražeći skrivene kršćanske predmete.
Kršćanin.
Dva svećenika su ih pregledavala i ovjeravala njihovo korištenje.
Povremeno sam ih i sam proučavao.
Nizozemci su bili jedini Europljani kojima je dopušteno trgovanje u Japanu.
Svi brodovi su bili pretraživani, kako bi se spriječio unos religijskih predmeta.
Nikakvi križevi, sveci ili brojanice nisu mogli proći.
Unatoč tome, nekoliko stvari bi se uvijek prokrijumčarilo. -Kršćanin.
Bilo je to stresno za Japance, poput prolijevanja krvi.
Naučeni smo voljeti one koji nas skrivaju. -Ništa ne osjećam za njih.
Samo naš Gospod može suditi tvom srcu.
Rekao si, "naš Gospod".
Sumnjam.
Kad je Sawan Ochuan umro, ostali svećenici preuzeli su njegove dužnosti.
Drugačije su ih obavljali.
Ovaj put, primijetio sam znatnu vještinu u govoru.
Činilo se da se pomirio sa situacijom.
Imam dobre vijesti, umro je čovjek u Edu.
Okada Sanyemon. -Preuzet ćeš njegovo ime, kao što je i on učinio.
Imao je imanje, ženu i sina.
Uzmi je, neka ti bude žena.
Čovjek najbolje radi kad nije usamljen.
Uvjerio si se u to na otocima Itky i Goto.
Još je mnogo seljaka koji sebe smatraju kršćanima.
Sviđa ti se to? Oni mogu i dalje biti kršćani.
Možda ti to pričini zadovoljstvo. -Jer, korijenje je odsječeno.
Ništa ne raste u močvari.
Da, Japan je takva zemlja. Religija, koju ste vi kršćani donijeli,
postala je čudna stvar. Promijenila se.
Nisam vas ja porazio, već ova japanska močvara.
Nema na čemu.
Okada Sanyemon proživio je u Edu preostali dio svog života.
Nekih 10 godina kasnije, dopušten mi je posjet u Edo.
Japanci su slobodno ogovarali Okada Sanyemona.
Inkvizitor Inoue opovrgnuo je da su opetovano zahtijevali njegovo odreknuće.
Govorili bi, svi bivši svećenici pristupali su im brzo i gorljivo.
Čuo sam da ti je inkvizitor poslao svoje ljude. Ima li problema? -Nema.
Htjeli su se uvjeriti da sam napisao onu potvrdu. Moja prijavna pisma.
Hvala ti.
Nemaš mi zašto zahvaliti.
Zato što si tu, uz mene.
Oče.
Ne, ne. Nisam...
Nisam to više, sad sam bivši svećenik. -Ti si jedini preostali svećenik.
Još uvijek možeš poslušati moju ispovijed. -Ne, ne mogu. -Ne! Ne mogu!
Još uvijek patim zbog učinjenog, oče.
Izdao sam te. Izdao sam svoju obitelj. Izdao sam našeg Gospoda.
Molim te! Poslušaj moju ispovijed.
Oče.
Gospode, borio sam se protiv tvoje šutnje.
Patio sam uz tebe. Nikad nisam šutio.
Znam.
Mada... bog je šutio cijelog mog života.
Sve do danas.
Sve što radim, sve što sam dosad učinio.
Govori o njemu.
U tišini sam čuo tvoj glas.
Inkvizitor je nastavio tražiti povremene provjere svih osumnjičenih kršćana.
Okada Sanyemon nije bio pošteđen toga.
Na neki način, odlučio je da njegov primjer ne bude zaboravljen.
Osobito od strane samog svećenika.
Godine 1667. religijski predmet otkriven je unutar jednog amuleta.
Pripadao je slugi po imenu Kichijiro.
Sluga je izjavio da ga je dobio na kocki, da nikad nije zavirio u njega.
Nije ga mogao dobiti od Okada Sanyemona, pošto je on stalno pod prismotrom.
Sluga, Kichijiro, je odveden.
Nakon toga, i sam Okada Sanyemon bio je pod pažljivom prismotrom.
Tijekom mog zadnjeg putovanja, 1682. godine, pitao sam za njega.
Japanci su mi rado odgovorili.
Posljednji svećenik nikad više nije priznao kršćanskog boga, ni riječju, niti u pismu.
Nikad nije govorio o njemu. -I nikad se nije molio. -Čak ni kad je umirao.
Stvari vezane uz njegovu vjeru davno su okončane.
Tri čuvara pazila su na njegov kovčeg.
Sve dok ga nisu odnijeli, samo da budu sigurni.
Samo njegovoj ženi dopušteno je da na brzinu pogleda tijelo.
I stavi uz njega posmrtnu gatanu, koja će otjerati zle duhove.
Nije bilo znakova da je plakala.
Tijelo je obrađeno na budistički način.
Nadjenuli su mu posmrtno budističko ime.
Čovjek znan kao Rodriguez, završio je onako kako su oni htjeli.
Onako kako sam ga prvi put vidio.
Izgubljen od boga.
Mada, što se toga tiče, samo bog zna odgovor.
"Za japanske kršćane i njihove pastore" "Za uzvišenu božju slavu"
"Silence" 2016. Martin Scorsese Lula & Valkanela
Preuzeto sa www.titlovi.com