ŽENA DIREKTORA ZOOLOŠKOG VRTA
Preveo: Bambula
Zdravo, Jeržik. -Dobro jutro, gospođo. -Divan je dan.
Dobro jutro. Zdravo. Dobro došli. -Dobro jutro.
Dobro jutro. Uživajte danas. -Dobro jutro.
Dobro jutro. -Dobro jutro. -Dobro jutro.
Hajde, Adame. Vreme je za jutarnje ture.
Zdravo, ljubavi moja.
Dobro jutro, dušo.
Dobro jutro.
Kako je naša devojčica danas? -Nema problema danas, gospođo.
Zdravo, stara Kaša. Da, Tembo.
Kakva si ti lepa devojčica.
Dobro jutro.
Dobro jutro, dušo. -Dobro jutro, Punija.
Došla si da mi pomogneš?
VARŠAVA, POLJSKA LETO 1939.
BAZIRANO NA ISTINITOJ PRIČI
Baterijska lampa je svetlela ispred mene.
Iza mene, mogao sam čuti disanje poludelog stvorenja.
Bila je ponoć, crna kao ugalj.
Nisam mogao videti ruku pred sobom,
ali sam mogao osetiti njen dah na svom vratu.
Topao i gust. Bio sam se umešao, ona je bila ljuta na mene.
Napravila je dva koraka.
Mislio da mi je tu kraj. Uzeo sam pušku, podigao je,
i onda je ona jurnula.
Ništa nisam mogao učiniti, morao sam je upucati.
To je bila slika savršenstva. Izvanredno stvorenje.
Veliko skrnavljenje za mene. Ali moram reći, njeni mladunci su preživeli.
Napredovali su, i divno su sazreli u mom zoološkom vrtu. Živeli.
G. Hek je preuzeo berlinski zoološki vrt od svog oca.
A njegov brat vodi minhenski zoološki vrt. -Da li biste hteli kanape, g. Hek?
Izgleda ukusno, ali neka. Hvala.
Ovo je Magda Gros, vajarka. Možda ste čuli za nju. - Jesam.
Ona je takođe napravila ovu... -Izvinite.
A šta ti radiš, draga,
dok se tvoj muž igra sa svojim majmunima?
Pomažem mu. -Zar to nije simpatično?
To što je simpatično nije cela priča. Antonina je mađioničar.
Hvala. Uzeću to. -Upoznali smo se pre 5-6 godina, zar ne, gđo Zabinska?
Mislim da ste promenili frizuru.
Da -Još više ste se prolepšali proteklih godina, moram reći.
Pogled farmerske mačke lutalice, ako mene pitaš.
Jeste li znali da farmerske mačke imaju najoštroumnije čulo od svih?
Pronicljivije su i bolje od bilo kog čoveka na kog možete naići.
Svirate li klavir, gđo Zabinska? -Malo.
Zašto nam nešto ne odsvirate?
Savršeno je vreme da se umiri divlja zver i tako to.
Možda bi trebalo da odsvira nemački valcer.
Možda ćemo svi učiti paradni korak u roku od godinu dana.
Stefane, molim te. -Zar nije tako, g. Hek? -Ne sad, molim te, Stefane.
Hitler želi Poljsku. Svi to kažu.
Ništa ne znam o tome, uveravam vas.
Ja sam zoolog, nisam političar.
Mama, potrebna si Jeržiku. U pitanju je Kaša. -Izvinite me.
Tiho, nemojte je uplašiti.
Ostani ovde. Čvrsto mi drži svetlo.
Ne diše.
Ovde sam, Kaša. Ovde sam.
Zdravo, Tembo.
Zdravo, Tembo. -Mogu vam doneti radno odelo, gospođo, molim vas.
Mogu naći druge ljude. -Nema vremena.
Guši se. Daj da ti pomognem, Kaša.
Molim te, daj da ti pomognem, draga. Daj da ti pomognem, srce.
Nemam pušku, gospođo, molim vas! -Dosta!
Molim te.
Začepljena je!
Ne, molim te, pusti me da ovo uradim. Trudim se, Kaša. Trudim se, draga.
Stanite, stanite. Treba da idete. -Zašto onaj čovek nije naoružan?
Stani, Tembo. -Kako se zove? -Tembo.
Tembo! Tembo. Bez brige, bez brige.
Gubimo je! Jeržik, pomozi mi!
Guraj, Jeržik! Guraj!
Hajde, hajde.
Ona diše. Diše!
Lepotice!
Divna je! -Čudesno!
To je bilo naporno, zar ne?
Sve je u redu. Sve je u redu, dušo.
Ti si...
Ti si čudo, Punija. Ti si Eva u njenom vrtu.
Kasno je. Idemo kući.
Dobro jutro. -Dobro jutro. Hajde. Idemo.
Mama, šta oni ljudi rade? Liče na mazge.
Danas smo bili u Ulici Nalevki. Teraju Jevreje da rade kao tovarne životinje.
Trebalo bi da odvedeš Riša iz Varšave sutra.
Ali kuda ćemo otići? -Možete ostati kod mojih rođaka u Zaleše.
Ovde nije sigurno. Treba da odvedemo Riša iz grada dok možemo.
Ali škola samo što nije počela.
Tako je uzbuđen, Jane, zbog novih olovaka, cipela...
Ne slušaš me. Pokušavam nešto da ti kažem.
Mislim da je veoma opasno sad.
A ti?
Moram ostati zbog životinja, ali doći ću čim budem mogao.
Punija, Hitler i Staljin su potpisali pakt. Samo Poljska stoji u sredini.
Ljudi odlaze. Mogli bismo ostati u Zaleše malo,
ali ako bude rata, moramo naći izlaz iz zemlje.
Ne želim da bežim.
Ne želim da vodim Riša iz mesta u mesto, poput uplašene mačke.
Ovo je njegov dom.
Žao mi je, Punija. Vrati se kod mene, dođi ovamo.
Ljudi uvek žele da beže kad ne znaju šta nailazi.
To je njihov prvi instinkt, uvek da bežiš.
Dođi. -To nije dobro za dete.
To nije dobro, Jane, pazi šta ti kažem. Neću da Riš tako živi.
Molim te, hoću da ostanem ovde. U Varšavi.
Dobro.
1. SEPTEMBAR, 1939.
Riš? Riš!
Pogledaj avione! -Hajdemo unutra.
Ali gde je tata? -U Plonjsku. Naći ćemo se s njim u Zaleše.
A Pančo? -Brzo, pakuj stvari!
Ne, Riš, ostavi ga! -Neću.
Otvorićemo vrata. -Uplašen je. -Pobeći će negde na sigurno. Idemo!
Mama!
Napustite zoološki vrt smesta!
Ovo je poljska armija. Divlje životinje su na slobodi. Hitno!
Odlazite smesta! -Vodite dečaka, gospođo, molim vas! Idite!
Ne! Nemojte ga ubiti! Nemojte ga ubiti! Ne!
Ne! Mama!
Oprostite, gde je voz za Zaleše?
Vozovi ne saobraćaju danas!
Nema vozova danas! Napustite stanicu smesta.
Tata! -Antonina!
Riš, dođi, dođi. -Tata!
Mislio sam da ste se izgubili. Dođi, dođi.
Ne mogu da verujem da si nas našao. -Idemo kući.
Možda bi želeo da letiš. Dođi.
Hajde, Punija.
Pančo!
Pančo, ovde sam. Sve je u redu.
On je dobro, mama.
Sirotani. Mora da ste se mnogo uplašili.
Nemačka vlada je preuzela kontrolu nad poljskim narodom.
Računamo da će građani Varšave prihvatiti ulazak nemačkih snaga
u tišini, časno, i smireno. -Ovde su, mama.
Idemo.
Koriste naše kaveze kao skladišta oružja. Zemlja je sasvim osvojena.
Odrastao sam s ovim ljudima.
Jevrejima, nejevrejima.
To nije bilo bitno mojoj porodici. Nikad to nije bilo bitno ni meni.
Dobar dan, gospodo.
G. Hek. Hvala, Jeržik.
Zdravo. -Užasno je, gđo Zabinska.
Da. Jeste.
Nismo vas očekivali. Izvinite. Moj muž nije ovde, pa...
Možemo li razgovarati? -Da, naravno. Izvolite.
Vaš zoološki vrt biće likvidiran. Žao mi je što vas obaveštavam.
Ne razumem šta to znači.
Zbog ratnog cilja. Meso, drvo za potpalu.
Sapun... -Ne.
Ne. To nije moguće. Životinje?
Sve? -Još jedna tragedija, znam.
Ali vidim izlaz iz ovoga, prijateljice moja.
Zato sam došao. Ali morate me saslušati. Morate mi verovati.
Mogao bih prebaciti vaše najbolje životinje u Nemačku kao pozajmicu.
Mi ćemo im obezbediti utočište.
Znate da mi možete verovati na reč povodom ovoga.
A kad se rat završi, mogu vam ih vratiti.
Ali šta ako rat dođe u Nemačku?
Užasna pomisao, znam, i lični košmar za mene,
ali moram vam reći da su savezničke snage veoma slabe.
Očekujem da rat bude gotov uskoro.
Hoću da spasem vaše najbolje primerke.
I mogu im obezbediti budućnost bez obzira šta god da se dogodi.
I to možemo učiniti zajedno, gđo Zabinska.
Možemo spasiti vaše životinje zajedno.
Šta mislite? -Da.
Naravno da moramo to uraditi. -Dovešću kamione što pre.
Vaše životinje biće dobro. Dajem vam svoju reč.
Ne znam kako da vam zahvalim.
Od jednog ljubitelja životinja za drugog. -Kako to misliš?
Luc Hek će uzeti sve životinje? -Ne, samo najbolje, radi čuvanja.
Ali to je naš kapital, Punija.
Samo one su nam preostale da zoološki vrt nastavi s radom.
Zašto nisi sačekala da porazgovaraš sa mnom?
Rekao je da nema vremena.
Jane, on želi pomoći.
Dala sam mu našu dozvolu. -Ne treba mu naša dozvola, Punija.
Zar ne vidiš? On je Hitlerov glavni zoolog. Luc Hek kontroliše naš zoo-vrt.
Bože. Divni su. -Jeržik, stani. Stani, molim te.
Čuvaj se, lepotane moj.
Stavi ga u kamion g. Heka. Hajde.
Hvala, Jane. Doviđenja, gđo Zabinska.
"Bogati obućar u gradu uzeo je meru malom stopalu u svojoj sobi
u kojoj su bile velike staklene kutije pune lepih cipela.
Ona je sela i napravila, što je bolje mogla, par malih..."
Mislim da je tata došao kući na vreme za doček Nove godine.
Srećna Nova godina, gospodo.
Je li ovo apsolutno neophodno? -Da.
Stanite! Šta to radite? -Ove životinje neće preživeti zimu.
To je naređenje od Vrhovne komande. Ništa ne mogu učiniti. -Ne, stanite!
Mama! Mama, ko puca? Mama, pucaju! Ko puca?
Nek prestanu.
Recite mi, gde je vlasnik? -Otišao je.
Da li biste rekli njegovoj ženi da želim razgovarati s njom?
Otišli su na odmor.
Učinilo mi se da sam je video. Mora da sam pogrešio.
Nek ga prepariraju i okače.
OKTOBAR 1940.
Nemojte da stajete, deco. -Dr Korčak. -Tako je.
Dr Korčak? -Nemojte predaleko.
Nemojte predaleko.
Isteruju Jevreje iz njihovih domova,
i vode nas sve u geto.
Odvukli su Marica kao da je kriminalac.
Tog briljantnog, dobrog čoveka, kao da je niko i ništa.
Otići ćemo tamo kuda žele da odemo, to je sve.
A kad se rat završi, vratićemo se kući.
Znamo se od detinjstva, Jane. -Reci, Šimone. Šta ti treba?
Hteo bih ostaviti svoju kolekciju insekata kod tebe.
Ne mogu je poneti sa sobom.
Hoću da bude na sigurnom. To je moje životno delo, znaš to.
Naravno, Šimone, da. Možemo je staviti u podrum.
Tamo je suvo, poput tamnice. I niko je neće pronaći.
Hvala, Jane. Hvala.
Imamo sobu. Imamo ostavu gore.
Mogli bismo sakriti Magdu tamo.
Antonina.
U pitanju je ljudsko biće. Jevrejka da se skriva u našoj kući.
Ne smemo joj dati ni čašu vode. Razumeš to?
Mogli bismo biti ubijeni zbog čaše vode.
Samo ćemo zatvoriti oči i pustiti je da ode.
Našu najdražu prijateljicu.
Moramo biti sigurni u to.
Pažljivo razmisli jer...
Moramo biti veoma sigurni.
Ni glasa tokom jutra. Ni glasa, jasno?
Kuvarica odlazi u jedan. -Spavaće danju.
U ponoć, patrola odlazi, i tad možeš izaći.
Koliko dugo mogu ostati? Nemam kuda drugde da idem.
Ostaćeš do kraja rata.
Gotovo je.
Preselili su sve Jevreje iza zidova u Nalevki četvrt.
I donose im veoma malo hrane.
Bože. -I bez ogreva, ništa za hladnoću.
Jeste li čuli nešto za Marica?
Bavi se advokaturom u prodavnici. Samo toliko znam.
Ne mogu proći kroz kapije, Magda. Niko ne može ući u geto bez propusnice.
Slušaj, znam neke ljude,
ljude koji pokušavaju da pomognu. Imaju kamione, oružje.
I žele upotrebiti zoološki vrt kao usputnu stanicu. -Kako to misliš?
Mesto da skrivaju Jevreje, dok im ne nađu sigurne kuće.
Prijateljica je nešto drugo, jedna prijateljica.
Ali više od jedne? Opasno je, Jane. Sam si to rekao.
Umiru od gladi, Antonina. Dva kilometra odavde.
U zamci su i umiru od gladi poput pacova u podrumu.
Koliko?
Ne zna se. -I na koliko?
Bili bi nam gosti dok im ne nađemo utočište.
Ljudski zoološki vrt.
Moramo ostati aktivni, ili smo izgubljeni.
Ali šta god da je u pitanju, šta god da radimo,
moramo to sakriti svima pred nosom.
Jasno nam je da će nam Ministarstvo rata zatvoriti zoološki vrt.
Nesrećna posledica okupacije. Stvarno mi je žao.
Naravno da ga želimo spasti ako možemo. Mnogo godina smo ga razvijali.
Sigurno razumete. -Da.
Šta predlažete, gđo Zabinska? -Farmu svinja, g. Hek.
Farmu svinja?
Je li ovo šala? -Ne. Vaši ljudi su gladni.
Vašim oficirima je potrebno meso.
Moramo držati u funkciji zoološki vrt, Luc.
Gajićemo svinje u kavezima da hranimo vaše ljude i spasićemo naš zoo-vrt.
Svinje. Jeftino ih je gajiti, naravno, ali kako biste ih hranili?
Mogli bismo skupljati otpatke iz geta. Naravno, uz vašu dozvolu.
Shvatam šta hoćete. Vaš zoo-vrt je bio vredan. To je stvarno istina.
Vaš bizon je bio izuzetan. Savršen primerak, i užasan gubitak.
Razgovarao sam o tome s Hermanom Geringom,
i srećan sam što mogu reći da se složio sa mnom.
Pokrenuću program uzgoja ovog leta. -Gajićete bizone?
Ne, taj plan nema širinu, nije ambiciozan.
Ne, nameravam da uzgajam turove od bizona.
Turove. Ali...
Izumrli su pre 300 godina, Luc. Sad ih ima samo u pričama.
Upravo o tome se i radi. Nameravam da ih oživim. -To je nemoguće.
Nisam znao da me toliko potcenjujete, dr Zabinski.
Posvetio sam svoj život proučavanju genetike,
i dobro sam potkovan za proučavanje uzgoja životinja.
Stručnjak sam u tom polju. I mislim da znam više od svih.
Čak više i od vas.
G. Gering mora da vas veoma poštuje. -Verujem da je tako.
Mislim da će ovo sa svinjama funkcionisati.
Sigurno će Gering biti zadovoljan idejom.
I koje li ironije, farma koju hrane jevrejski otpaci.
I tačno pred njihovim nosevima.
Živeli!
Zdravo, Luc. -Jane. -Šta je ovo?
Ubacite ih u kavez, i zatvorite kapiju! Ali pazite, ljut je.
Ovde ćeš ih uzgajati? -Treba im prirodno stanište.
Setili smo se vašeg zoo-vrta ali morali smo se svađati s Ministarstvom rata.
A onda ste vi pokucali na moja vrata,
kao da ste mi pročitali misli. Utabali ste put sa svinjama.
Kakva luda ideja, i kakva neverovatna sreća za nas.
Radiću s njim.
Možemo ga držati na oku s bizonima ovde.
On ti veruje, to je očito.
Umeš s njim.
Ne znam kako mogu da tražim da to radiš.
Onda mi ne traži. Uradiću to, to je sve.
Hrana je spremna za svinje. Moram da idem. -Vidimo se kasnije, dušo.
Stoj!
To je svinjar iz Varšave.
Podiži!
Ovo dobro izgleda.
Ovo je dobro.
Zabinski!
Oprostite.
To je svinjetina. Sakrij je.
Kako je Magda? Je li dobro?
Da. Brine za tebe. -Šta sam mogao? Nisam imao izbora.
Ne možeš sakriti ovakvo lice.
Gore je nego što sam mislio.
Tamo pozadi je mlada devojka.
Ona je dete.
Dva vojnika su s njom. -Niko nije bezbedan.
Ne znam šta će se desiti sad. Šta nameravaju da urade s nama, Jane?
Hvala.
Morate prekinuti sad, deco. Trebaju nam ljuske za supu.
Dr Korčak. -Izvinite, nemamo šta drugo da jedemo.
Ne, ne, trebalo je da znam. Možemo li razgovarati nasamo?
Možda vam mogu pomoći. -Da, naravno.
Ovo je svinjetina. Doneću još kad budem mogao.
Mogu vas izvući napolje.
Ljudima su poznate vaše knjige. Pobrinuće se za vas.
Treba da pođete sa mnom, dr Korčak. -A deca?
Šta s njima, dr Zabinski? Moje srce nije drugačije od vašeg.
Ne bi trebalo da sam ovde, oni ne bi trebalo da su ovde,
vi ne bi trebalo da ste ovde.
Hajde, hajde.
Pokrij se.
Mogu ti pomoći. Moraš biti veoma tiha. Veoma tiha.
Ovde, ulazi, hajde. Ostani dole.
Dobra devojčica.
Pomeri se.
Stoj!
Ostanite tu, ali slušajte.
Uvešćemo vas u tunel. I provešćete noć tamo.
Nemačka patrola se vraća ubrzo nakon zore.
Ali bićete probuđeni pre toga i izvedeni iz Varšave. Jasno?
Hajde. Držite glave dole. -Požurite. Kroz tunel.
Kroz tunel. Idite kroz tunel.
Zdravo.
Kuvarica dolazi svakog jutra.
Molim te, ne smeš pustiti ni glasa.
Hoćeš li mi reći svoje ime?
Ja sam Antonina.
Novo skrovište može biti čudno.
Ali obećavam ti, bićeš dobro.
Ostaću s tobom ako želiš.
Ovde sam.
Sad.
Bravo, Jane. Armija ih čeka u Lomži. -Srećno.
Ako mi kažeš svoje prezime, možemo potražiti tvoju porodicu.
Možda ih možemo dovesti ovde.
Mora da ti je užasno bilo.
Moj otac je umro.
Upucan je u Sankt Peterburgu.
Bila sam...
Bila sam tvojih godina.
Skrivali su nas prijatelji ponekad,
ili stranci.
Dugo smo bežali.
I niko ne zna koliko je težak,
život u skrivanju.
Nikad ne znaš ko su ti neprijatelji,
ili kome da veruješ.
Možda zato volim životinje toliko.
Pogledaš ih u oči,
i tačno znaš šta im je u srcu.
One nisu kao ljudi.
Živimo u zoo-vrtu.
Eto gde si,
u zoo-vrtu.
Većina životinja je otišla zbog bombardovanja. Ali ova,
ona je ostala.
Tiho.
Ovuda. Žene i deca će ostati ovde u podrumu,
dok ne nađemo sigurnu kuću koja može da vas primi. -Bićemo kao oposumi sad.
Spavaćemo ujutru kad je kuvarica ovde.
Sviraću na klaviru posle ponoći, i onda ćete znati da je bezbedno da izađete.
Ali ako čujete klavir danju, morate se skrivati.
Tako je hladno danas.
Da li bi mogla napraviti duplu količinu supe?
Parićemo ih na leto. Biće u teranju kratko vremena.
Da, jedan dan najviše. -Tačno tako.
Bojim se da sam vas izmorio ovolikom pričom.
Nipošto. Uživala sam u vašem društvu. -Stvarno?
Ipak, mislim da je vreme da pođem.
Doviđenja, Antonina.
Nemamo mnogo vremena, gđo Ašer. Prijatelji vas čekaju u Lođu.
Riš, molim te, odvedi je gore.
Doviđenja, rođako! Poseti nas opet uskoro!
Oduvek sam htela da crtam, ali nikad nisam bila dobra u tome.
Nadam se da ćeš me jednog dana naučiti?
Možemo li videti tvog zeca?
Kako se zove?
Ja ga zovem Pjotr.
Tako mi se zvao brat.
A kako se ti zoveš?
Zvali su me Uršula.
Uršula znači "medvedica."
Da li si znala to?
Da.
Moj otac je govorio to.
Dobro veče. Zdravo.
Skoro je podnošljivo danas.
G. Hek, gospođo.
Kakvo iznenađenje. Nisam vas očekivala danas.
Nadam se da je lepo iznenađenje. -Naravno.
Uvek je lepo iznenađenje. -Imam još jedno iznenađenje za vas.
Naša devojka je spremna. Dođite.
Uzmite konopac, smirite je. Čvrsto.
Hajde, hajde.
Tako je.
Gde su ti cipele? -Mora da sam ih ostavila u kavezu.
Obuj ih, molim te. Nisi dete.
Gore!
Hajde, hajde!
Da? -Dr Zabinski? -Da?
Ja sam dr Cigler. Ja sam direktor Radnog biroa u getu.
Došao sam da vidim bube.
Šimon je umro. Šimon i ja smo mnogo puta išli u hvatanje.
I ja sam pomalo zaljubljenik u bube.
Amater entomolog, može se reći.
Divno.
Kakva neverovatna kolekcija.
Šimon je umro od čira. Pukao mu je u stomaku. Nije mogao biti spasen.
To je velika tragedija za mene.
Mnogo sam ga poštovao.
Šimon mi je pričao o vama.
On...
Rekao je neke...
zanimljive stvari.
Slušajte me.
Geto zidovi su sagrađeni uz našu zgradu Radnog biroa.
Imamo dvoja vrata. Jedna vode u slobodni deo grada,
druga, u geto. U jednom smeru, ili u drugom, razumete me?
Da.
Daću vam dokumenta koja će vam omogućiti pristup u oba smera.
Dr Zabinski, dobro došli u radni ured. Možete izvesti radnike napolje,
ja ću se pobrinuti da budu opet upisani.
Ovo je dr Zabinski. On radi za mene.
Dozvolićete mu da prođe pri svakom dolasku ili odlasku.
Ovo je dr Zabinski, dozvoljeno mu je da prođe svaki put.
Otvorite vrata!
Jedva čekam da radim s vama.
Izvedi ih napolje. Dovedi što više možeš.
Hajde.
Dođite.
Hvala. Hajde.
Desno, desno.
Pazite. Pazite.
Doviđenja. Vidimo se uskoro.
Ko je ovo? -Kako to mislite? On radi za mene. Ja sam dr Jan Zabinski.
Da, ali ko je on? Nikad pre ga nisam video.
On je dr Klajnhauser. On je sa mnom.
Hoćete li da odem do Radnog biroa?
Hoćete li da traćim vreme dr Ciglera, njegovo dragoceno vreme,
da ga teram da dolazi čak ovde, da razgovara s vama,
da vam kaže da je on sa mnom? Šta hoćete?
Izvinite, dr Zabinski.
Izvinjavam se, dr Klajnhauser.
Samo nastavi da hodaš.
Magda!
Složili ste da me skrivate ovde?
Bićete u velikoj opasnosti.
Hoćeš li doći u krevet?
Neću da spavam.
Sve je u redu.
Hajde samo da ležimo zajedno
na kratko.
Je li bio ovde danas?
Da.
Ženka je jaka. Porodiće se u proleće.
Da li te je prao, Punija? Da li ti je oprao ruke?
Ne. Jane.
Jane.
Zamalo da nas uhvate danas.
Antonina? Šta je? -Žao mi je.
Ne budi blesava. Zašto ti je žao?
Hoću da radim ono što je ispravno.
Moje srce je preplavljeno time, u stomaku osećam silno gađenje.
A ne znam šta da radim. -Ovo je novi svet, Antonina.
Naši životi su okrenuti naglavačke.
Kako iko od nas može znati bilo šta sad?
Gospođo, ne mogu naći nijednu teglu s pasuljem, ni...
Morate nastaviti da koristite mast, gđo Zabinska, za svoje ruke.
Kao što sam naložio. Sad ću vam proveriti puls. -Hvala, doktore.
Petraša, nije li problem? -Ne, ne.
Izvinite, doktore. Nisam videla da ste ušli.
Morali smo otpustiti većinu čuvara iz zoo-vrta.
Vremena su veoma teška.
Nije tvoja krivica.
Oduvek ste bili veoma dobri prema meni, gospođo. Vi i vaš muž.
Sad ću ja ispasti dobra prema vama.
Pazite se.
Pažnja. Pažnja. Sutra će početi evakuacija geta.
Spakujte svoje stvari, i spremite se za preseljenje.
5. AVGUST, 1942.
A sad, poslušajte staru priču.
Napisao sam je za vas. To je priča za decu. Zato... -Dr Korčak...
Kuda vas vode? -Idemo u zemlju po imenu Ro,
da posetimo velikog mađioničara tamo.
On se zove Zi. On je moj veoma dobar prijatelj.
Da. -Dr Korčak, moj auto je ispred kapije.
Odmah ispred je, tamo. -Nemoguće je.
Treba mi vaša pomoć sad, inače strah se neće moći iskontrolisati.
Bog vas blagoslovio, dr Zabinski. Doviđenja zasad.
Molite se za nas.
Šta je ovo?
Pogledajte ko se pridružio zabavi. Svinjar iz Varšave.
Šta će svinjar uraditi sad, pitam se. -Ko zna, g. Hek?
Čovek se može iznenaditi. Dolazi ovde kad poželi.
Dodiruje te kako poželi.
Šta bi hteo da uradim? Ne mogu da ga oteram.
Moramo sarađivati s njim, složili smo se.
To je bio jedini način da ovo radimo.
Nikad nisam pristao na ovo. Nikad. -Na šta? -Na ovaj...
Na ovaj ples koji plešeš s njim. Na ovu zabavnu igricu koju igraš.
Ti to čak ni ne vidiš. On me plaši.
Ovde sam s kućom punom očajnih ljudi,
a on dođe ovde i plaši me, a ti nisi ovde.
A ja ništa ne mogu uraditi. Nisi ovde. -Ljudi umiru, Antonina.
Hiljade ljudi umire.
A ti si ovde. Ostaješ skrivena ovde, živa i zdrava.
Ne znaš. Ne znaš. Deke i bake, žene, deca.
Najmanja deca.
A ja pokušavam da im pomognem, ali umiru mi u rukama. A ti ne znaš.
Ne znaš kako to izgleda.
A ti si ovde, majmunišeš se s tim čovekom.
Jane, zar ne vidiš?
On nas poseduje.
On nas poseduje sad.
Antonina. Antonina.
Gđa Anzelovna? -Da. -A vaša majka?
Napolje. Izađite. Napolje.
Ovde, kleknite. Na kolena. Dole! -Dole!
Je li to bilo zbog njene kose?
Je li to bilo zbog boje njene kose? -Naravno da nije.
Mora da ih je prijavio neko iz pansiona.
Na ovaj dan, 19. aprila, 1943, u predvečerje rođendana Adolfa Hitlera,
rajhfirer Hajnrih Himler najavio je
konačno istrebljenje varšavskog geta. Ustanite, građani Varšave.
Pridružite se našoj braći i sestrama u borbi.
Jer na ovaj dan, naš geto biće zbrisan.
Varšavski geto više neće postojati.
Danas je 19. april. Pasha počinje večeras.
Možemo li imati seder večeru? Antonina?
Znam je napamet.
Pada sneg.
Šta je to?
Mama?
Spaljuju geto.
Evo gotovine i dokumenata. Prebacićemo gđu Majzel u Bramki.
Vode gđu Poznansku u Ulicu Foksal. -Jane... -Da, dobro.
Kako si došao ovde? -Pratio sam te.
Ne daješ mi nikud da idem. -Vozi.
Pusti me! -Budi tih.
Spalite je.
Gde ti je majka? -Kod doktora.
A otac?
U Zaleše, mislim.
Zaleše?
Sigurno je hladno tamo. Koliko dugo je tamo?
Nedelju dana. Hoću reći, mesec dana. -Mesec dana? To je dugo vremena.
Učinilo mi se da sam ga video pre neki dan.
Ne, rekao sam vam. On je u Zaleše.
Ja obožavam Zaleše.
Volim da plivam tamo, u jezeru. Divno je.
Sigurno si i ti hteo da ideš na plivanje.
Zato si vikao na oca u Ulici Zuravija? -Ne.
Zašto si onda vikao? -Nije trebalo da napuštam zoo-vrt.
Hoću da razgovaram s tvojim roditeljima. Reci im da sam svraćao.
Dobro. Ali tata je u Zaleše.
Zaboravio sam. Tata ti je u Zaleše.
Dobar si dečak što si me podsetio.
Tvoji roditelji mora da se ponose tobom.
Reci im da treba da budu ponosni na tebe.
Hitler je gotov!
Odstupite.
Dobili smo devojčicu, tata. Nazvali smo je Tereza, poput svetice.
To je dobro ime. To je divno ime.
Zdravo, Tereza.
Jesi li dobro? -Da.
Sjajno sam. -Ovde Varšava zove. Ovde Varšava zove.
1. avgust, 1944. Ovde Varšava zove.
Poljska Domaća armija diže se protiv nacističkog rajha.
Pozivamo sve dobre građane Varšave
da oslobode naš grad i našu naciju. Nemačka armija ne sme opstati.
Za mnom. -Ovde Varšava zove. Ovde Varšava zove.
Hajde!
Nišani. Pali.
Hajde.
Hajde, hajde!
Rečeno mi je da je pogođen u vrat. Nemci su ga odveli u zatvor,
ali niko ne zna gde je.
Žao mi je, gospođo.
Ovde Varšava zove. Ovde Varšava zove.
Građani Varšave, insistiramo da odmah odete.
Grad više nije bezbedan za vas. Ponavljam, niste bezbedni.
Insistiramo da ponesete samo ono što možete nositi. Smesta odlazite.
Ovde Varšava zove. Domaća armija je pregažena.
Ruska ofanziva je počela, a očekuje se da nemačka armija poklekne.
Niste bezbedni. Ovde Varšava zove.
G. Hek seli bizona iz Varšave.
Gđo, nemojte napuštati zoo-vrt. -Moram saznati šta se desilo Janu.
Gospođo... -Moram da saznam.
JANUAR 1945.
Spakovao si stvari. -Menja se tok rata. Naređeno mi je da se vratim u Berlin.
Kakav baksuz za nas.
Biće nam žao što odlaziš.
Došla sam da te pitam, prijatelju. Tražim svog muža.
Zarobile su ga nemačke trupe. -Odveden je iz zoo-vrta?
Ne. Iz Starog grada. -Pokret otpora se bori u Starom gradu.
Šta je Jan radio tamo? -Kupovao je travu za bizona.
Šta si rekla? -Jan je kupovao travu i zarobljen je.
Zašto si zaista ovde, Antonina?
Nadala sam se da mi možeš pomoći da ga nađem.
Kao poklon našem prijateljstvu.
Možda je mrtav. -Možda je.
Ne znam. Ništa ne znam.
A kakav poklon bih dobio zauzvrat? Radoznao sam.
Da li je Jan skrivao tajne od mene? -Ne, naravno da nije.
Lažeš li me, Antonina?
Ne.
Samo hoću da saznam šta se desilo mom mužu.
A ako je mrtav, želim ga sahraniti.
"Hitler je gotov!" Čuo sam tvog sina da kaže to. -On je dete, Luc.
Ništa mu ne znači to, to je igra.
Čuje stvari i ponavlja ih, to je sve. -Gde ih čuje?
Ne znam.
Ljudi dolaze i odlaze stalno... -Ko dolazi i odlazi?
Vojnici, stražari i... Veruj mi, to mu ništa ne znači.
Da li je to čuo od svog oca? Je li? -Ne.
Ne.
Lažeš me, Antonina. Vidim ti to u očima.
Ne.
Ne! Ne, Luc! Ne!
Pogledaj me.
Gadiš mi se.
Znači, tako stoje stvari.
To si dobro skrivala.
Ali pitam se
šta si još skrivala od mene?
Šta si radila, gđo Zabinska, u svom malom zoo-vrtu?
Oprostite, molim vas!
Jeržik!
Moramo ga izvući napolje. G. Hek stiže. Doći će do bombardovanja.
G. Hek želi da izađete.
Narode!
Spakujte stvari. Stižu! Požurite, stižu!
Idite! Idite!
Idite u kamion. Brzo. -Idite u kamion.
Brzo, molim vas, idite. Morate požuriti!
Hajde, hajde.
Vrati se kad se rat završi, obećaj mi.
Ona ide s nama! Hajde brzo, momci!
Riš, ulazi u kamion. -Ne, neću da idem. -Riš! -Ne!
Ponesi Terezu, stići ćemo vas. -Obećaj mi da ćeš požuriti.
Hoću. Molim vas, idite! Naći ću vas, brzo!
Idi dole, sakrij se. Ne puštaj ni glasa.
Pretražite posed.
Stani!
Stani! -Luc. -Baci oružje!
Rekao sam da baciš oružje smesta. -Molim te.
Nemoj. -Koliko?
Koliko si sakrila?
Ne znam tačan broj.
Zaključaj je. Zaključaj je!
Uradi to, Riš.
Uradi ono što kaže. Uradi tačno ono što kaže.
Hajde! -Kakav to čovek puca u nedužno dete?
Nemaš ti pojma kakav sam ja čovek. -Ali ja znam.
Znam, Luc. Ti si ozbiljan čovek.
Ti si inteligentan čovek i iz dobre porodice.
Nisi čovek koji bi pucao u dete. -Mama!
Ne, Luc! Ne!
Ne!
Riš.
Mama.
Mama. Ne plači, mama.
Ne plači.
Ovde sam.
Mislim da ne mogu da hodam. Možeš li mi pomoći, dušo?
Jeržik!
Tu si.
Ovo je moj dom, sinko. Kuda bih drugde otišao?
Kod kuće ste.
Riš, pogledaj. Pogledaj. To je jagoda.
Jane! Jane!
Skoro 300 "gostiju" se skrivalo u Varšavskom zoo-vrtu i vili Zabinski
tokom nemačke okupacije.
Neki su ostajali godinama, drugi samo nekoliko noći.
Dve gošće Roza Anzelovna i njena majka,
ubijene su nakon što su se preselile u pansion u Varšavi.
Svi ostali su preživeli.
Dve decenije kasnije, Antonina i Jan Zabinski
su bili priznati kao "Pravedni među nacijama"
od strane Jad Vašema u Izraelu, čast koja im je data
zbog njihove borbe da zaštite Jevreje tokom rata.
Luc Hek se vratio u Berlin,
gde su njegov zoo-vrt uništile savezničke snage.
Njegov plan da oživi izumrle turove bio je neuspešan.
Grad Varšava je bio uništen od strane Nemaca a onda ruskih snaga.
Manje od šest procenata stanovništva je ostalo.
Ipak, porodica Zabinski je obnovila svoj zoo-vrt.
Varšavski zoo-vrt ostaje otvoren do dana današnjeg.
Preveo: Bambula
Preuzeto sa www.titlovi.com